Йоханес Фриснер – Уикипедия
Йоханес Фриснер | |
немски генерал | |
![]() | |
Звание | Генерал-полковник |
---|---|
Години на служба | 1911 – 1918; 1919 – 1945 г. |
Служи на | ![]() ![]() ![]() |
Род войски | ![]() ![]() ![]() |
Военно формирование | пехотни войски |
Командвания | Група армии „Север“ Група армии „Юг“ |
Битки/войни | Първа световна война Втора световна война |
Награди | Германски златен кръст |
Дата и място на раждане | |
Дата и място на смърт | |
Друга дейност | консултант в Бундесвера |
Йоханес Фриснер в Общомедия |
Йоханес Фриснер (на немски: Johannes Frießner) е немски офицер, служил по време на Първата и Втората световна война.
Биография
[редактиране | редактиране на кода]Ранен живот и Първа световна война (1914 – 1918)
[редактиране | редактиране на кода]Йоханес Фриснер е роден на 22 март 1892 г. в Кемниц, провинция Саксония, Германска империя. През 1911 г. се присъединява към армията като офицерски кадет от пехотата. Участва в Първата световна война и след края ѝ се присъединява към Райхсвера.
Междувоенен период
[редактиране | редактиране на кода]На 1 март 1938 г. е началник-щаб по инспекция на военната школа, а от 1 септември 1939 г. инспектор на резервната армия по бойната подготовка.
Втора световна война (1939 – 1945)
[редактиране | редактиране на кода]В началото на Втората световна война, на 14 септември 1940 г. е издигнат в чин генерал-майор и дислокиран на германско-съветския фронт, където взема участие във Френската кампания.
Германо-съветски фронт (1941)
[редактиране | редактиране на кода]На 1 май 1942 г. му е поверено командването на 102-ра пехотна дивизия, между 19 януари и 11 декември 1943 г. на 23-ти армейски корпус, а на 1 февруари 1944 г. на група „Шпонхаймер“, с която спира съветския опит за пробив при Нарва. На 23 юли 1944 г. е издигнат в чин генерал-полковник, между 25 юли и 23 септември ръководи командването на група армии „Южна Украйна“, а до края на декември 1944 г. му е поверено командването на група армии „Юг“.
Снет е от командване след провала при задържането на четиримесечната съветска офанзива на втори украински фронт, ръководена тогава от руския маршал Родион Малиновски. Без други командни постове и повишения, до края на войната живее като пенсионер в градчето Бад-Райхенхал, Бавария до смъртта си на 26 юни 1971 г.[1]
Следвоенни години
[редактиране | редактиране на кода]В началото на 50-те активно консултира преустрояването на германската армия (Бундесвера) и дори е председател на „Комитета на германските войници“ (на немски: Verbund Deutsche Soldaten). През 1956 г. написва ѝ първата си книга „Предадени битки“ (на немски: Verratene Schlachten), мемоари върху командването си на група армии „Южна Украйна“.
Военна декорация
[редактиране | редактиране на кода]
|
|
Използвана литература
[редактиране | редактиране на кода]Библиография
[редактиране | редактиране на кода]- ((fr)) Fellgiebel, Walther-Peer и др. PDie Träger des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939—1945. Podzun-Pallas, 2000. ISBN 3790902845.
Бележки
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ Walther-Peer Fellgiebel (2000), Die Träger des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939 – 1945. Podzun-Pallas.
Външни препратки
[редактиране | редактиране на кода]- ((de)) Ген. Й. Фриснер в немския сайт на Lexikon der Wehrmacht
|