Småkyrkorörelsen – Wikipedia
Småkyrkorörelsen var en rörelse inom Svenska kyrkan. Den hade till syfte att på frivillig väg åstadkomma mindre kyrkobyggnader i församlingsdelar, där sådana saknades, men där befolkningsutvecklingen gjorde det motiverat med kyrkans närvaro. I de kyrkor som uppfördes fanns förutom kyrkorummet också olika slag av församlingslokaler.[1]
Inspirationen till rörelsen kom under 1900-talets förra halva från Danmark. Idéerna fick stort genomslag då många av Sveriges städer byggdes ut i snabb takt under 1950- och 60-talen. Svenska kyrkan svarade genom att inom de redan befintliga församlingarna bygga nya små distrikts- eller kvarterskyrkor i direkt anslutning till bostäderna, exempelvis genom kyrkobyggnader i nya förortscentrum. Församlingen skulle härigenom kunna vara delaktig och kunna hjälpa till i området. Ofta utvecklades verksamhet med barngrupper, körer, ungdomsgrupper.[2]
Se även
[redigera | redigera wikitext]Referenser
[redigera | redigera wikitext]- ^ Kyrkor i Karlstads stift Arkiverad 18 augusti 2010 hämtat från the Wayback Machine. Utgivare: Värmlands museum, Läst 13 mars 2015
- ^ HD:Här kommer jag nära människorna Arkiverad 29 oktober 2013 hämtat från the Wayback Machine., Publicerad 2 september 2007
Vidare läsning
[redigera | redigera wikitext]- Eckerdal, Per (1992). Småkyrka i storstad : småkyrkorörelsen i Göteborg 1946-1970 : en studie av kyrklig strategi i en växande storstad. Stockholm: Verbum. Libris 7411542. ISBN 9152619613
- Ekman, Ture (1961). En småkyrka kommer till. Kåbdalis. Libris 9987260
- Så byggs en småkyrka. Småkyrkorörelsens centralråds skriftserie, 99-1523544-5 ; 1. Stockholm. 1957. Libris 1464585