Wulfenit – Wikipedia
Wulfenit | |
![]() | |
Kategori | Mineral |
---|---|
Grupp | Scheelitgruppen |
Strunz klassificering | 7.GA.05 |
Kemisk formel | PbMoO4 |
Färg | Gul till röd, grå, siskegrön, mörkblå, svart, färglös |
Kristallstruktur | Tetragonalt |
Tvillingbildning | Efter {001} |
Spaltning | {011} tydlig; {001] och {013} otydlig |
Brott | Svagt mussligt-ojämnt |
Hårdhet (Mohs) | 2¾–3 |
Glans | Diamantartad glans, glasglänsande till fetglänsande. |
Ljusbrytning | nω=2,405 nε=2,283 |
Dubbelbrytning | δ=0,122 |
Optisk karaktär | Enaxligt negativt |
Pleokroism | Svag orange och gul |
Transparens | Genomskinligt till opak |
Streckfärg | Vit |
Densitet | 6,5–7,5 |
Typlokal | Bad Bleiberg, Kärnten, Österrike |
Referenser | [1] [2] |
Wulfenit är ett blymolybdat och sekundärt hydrotermalt malmmineral. Wulfenit bildar oftast kvadratformade platta tavelformade kristaller. I ren form är mineralet färglöst men oftast har det gul till röd färg eller andra färger.
Historia
[redigera | redigera wikitext]Wulfenit upptäcktes 1785 i Bad Bleiberg i Österrike av Franz Xavier von Wulfen.
Förekomst
[redigera | redigera wikitext]Mineralet kan hittas i hydrotermala blymalmer, bland annat i Tsumebgruvan i Namibia och Red Cloud Mine i Arizona, USA.[1] I Sverige har det hittats i Lovisagruvan Västmanland.[3]
Källor
[redigera | redigera wikitext]- ^ [a b] Price, Monica; Walsh, Kevin (2005). Bergarter och mineral. Bonniers Naturguider. Översatt av Erik Jonsson. Stockholm: Albert Bonniers Förlag. sid. 102,(7). ISBN 91-0-010458-2 Originalets titel: Rocks and Minerals (Doring Kindersley Ltd).
- ^ Handbook of mineralogy, wulfenite
- ^ L-H Hedin, M Jansson (2007), Mineral i Sverige, ISBN 978-91-88528-58-2 sid 121
Externa länkar
[redigera | redigera wikitext]Wikimedia Commons har media som rör Wulfenit.