Ільдебад — Вікіпедія
Ільдебад | |
---|---|
Народився | 5 століття Східна Римська імперія |
Помер | травень 541 Східна Римська імперія |
Країна | Королівство остготів |
Діяльність | монарх |
Посада | Список королів Італії |
Конфесія | аріанство |
Родичі | Тотіла[1][2][…] |
Ільдебад (Hildebad; ? — 541) — король остготів у 540-541.
Був небожем Теудіса, короля вестготів. Про молоді роки нічого невідомо. Ільдебад був одним з військовиків короля Вітігеса під час війни з Візантійською імперією.
У 539 брав участь в облозі Медіолану (сучасний Мілан).
У 540 після поразки короля та падіння Равенни, Ільдебад відмовився здатися, незважаючи на те, що його родина потрапила у полон до візантійців.
Спочатку кандидатом на трон був Урайя (небіж Вітігеса), що стояв у Павії. Проте той відмовився. Після цього у Вероні королем оголосили Ільдебада, розраховуючи на його родинні зв'язки з вестготським королем.
Ставши королем Ільдебад відразу спрямував посольство до вестготів з проханням щодо військової підтримки, втім марно — Теудіс відмовився підтримати остготів. Своєю столицею Ільдебад зробив Павію, що мала міцні укріплення. Після цього перейшов у наступ, скориставшись відсутністю візантійського військовика Велізарія.
У 541 остготи перемогли візантійців у битві при Тревізії, внаслідок чого Ільдебад відвоював Лігурію та Венетію, а незабаром — усю долину річки По.
У 541 за наказом Ільдебада вбито Урайю, оскільки король побоювався амбіцій останнього. Проте вже у травні того ж року короля було вбито на бенкеті гепідським охоронцем. Новим королем було обрано Ераріка.
- Bury, J. B. (23 April 2013). History of the Later Roman Empire, Vol. 2: From the Death of Theodosius I to the Death of Justinian. Courier Corporation. ISBN 0486143392. Retrieved 15 June 2015. (англ.)
- ↑ А. Г—б Тотила // Энциклопедический словарь — СПб: Брокгауз — Ефрон, 1901. — Т. XXXIIIа. — С. 662–663.
- ↑ Dahn Totila, Ostgothenkönig // Allgemeine Deutsche Biographie — L: 1894. — Vol. 38. — S. 475–487.
- ↑ Dahn Ildibad // Allgemeine Deutsche Biographie — L: 1905. — Vol. 50. — S. 666–667.