Аварія в бухті Чажма — Вікіпедія
Аварія в бухті Чажма | |
---|---|
![]() Селище Шкотово-22 (Дунай) | |
Тип | радіаційна аварія |
Причина | тепловий вибух |
Країна | СРСР |
Місце | Приморський край, ЗАТО Фокіно селище Шкотово-22 (Дунай) Приморський край |
Дата | 10 серпня 1985 |
Загиблих | 10 осіб |
Постраждалих | 280 осіб |
Географічні координати | 42°54′02″ пн. ш. 132°21′08″ сх. д. / 42.90056° пн. ш. 132.35222° сх. д. |
Ава́рія в бу́хті Чажма — радіаційна аварія на атомному підводному човні К-431 Тихоокеанського флоту, дислокованому в бухті Чажма, що потягла за собою людські жертви і радіоактивне зараження довкілля.
10 серпня 1985 року на атомному підводному човні К-431 проєкту 675, який перебував біля пірсу № 2 судноремонтного заводу ВМФ в бухті Чажма (селище Шкотово-22) затоки Стрілець (Японське море), де проводилася перезавантаження активних зон реакторів ядерним паливом.
Роботи проводилися з порушеннями вимог ядерної безпеки і технології: використовувалися позаштатні підйомні пристосування. Реактор правого борту був перезаряджений нормально.
При підйомі (т. зв. «підрив») кришки реактора з реактора піднялася компенсаторна решітка і поглиначі. У цей момент на швидкості, що перевищує дозволену в бухті, повз пройшов торпедний катер. Піднята ним хвиля призвела до того, що плавучий кран, який утримував кришку, підняв її ще вище, і реактор вийшов на пусковий режим, що викликало тепловий вибух. Миттєво загинули 11 (за іншими повідомленнями — 10)[1] офіцерів і матросів, які здійснювали операцію[2]. Тіла загиблих були знищені вибухом. Пізніше, при пошуках в гавані, були знайдені невеликі фрагменти тіл[1].
У центрі вибуху рівень радіації, визначений згодом за вцілілим золотим кільцем одного із загиблих офіцерів, становив 90 000 рентген на годину[1]. На підводному човні почалася пожежа, яка супроводжувався потужними викидами радіоактивного пилу і пари. На думку експерта Олексія Митюнина, вся активна зона реактора в результаті була викинута за межі човна. Очевидці, які гасили пожежу, розповідали про великі язики полум'я і клуби бурого диму, який виривався з технологічного отвору в корпусі човна[3]. Кришка реактора вагою в кілька тонн була відкинута на сотню метрів[1].
Займалися гасінням непідготовлені співробітники — працівники судноремонтного підприємства та екіпажі сусідніх човнів. При цьому у них не було ні спецодягу, ні спецтехніки. Гасіння пожежі тривало близько двох з половиною годин. Фахівці аварійної флотської команди прибули на місце аварії через три години після вибуху. В результаті неузгоджених дій сторін ліквідатори перебували на зараженій території до двох годин ночі в очікуванні нового комплекту одягу на заміну зараженого[3].
На місці аварії був встановлений режим інформаційної блокади, завод був оточений, пропускний режим заводу посилено. Увечері того ж дня був відключений зв'язок селища з зовнішнім світом. При цьому ніяка попереджувальна та роз'яснювальна робота з населенням не проводилася, через що населення отримало дозу радіаційного опромінення[3].
Відомо, що загалом в результаті аварії постраждали 290 осіб. З них десять загинули в момент аварії, у десяти зафіксована гостра променева хвороба, у тридцяти дев'яти — променева реакція.
Через те, що підприємство є режимним, в основному постраждали військовослужбовці, які одними з перших приступили до ліквідації наслідків катастрофи[3].
Вісь радіоактивних опадів перетнула півострів Дунай у північно-західному напрямку і вийшла до моря на узбережжі Уссурійської затоки. Довжина шлейфу на півострові склала 5,5 км (далі випадання аерозольних частинок відбувалося на поверхню акваторії до 30 км від місця викиду).
В результаті аварії сформувався осередок радіоактивного забруднення дна акваторії бухти Чажма. Область інтенсивного радіоактивного забруднення була зосереджена в районі аварії і в межах ПЕД > 240 мкР/год займає площу близько 100 000 м². У центральній частині осередку ПЕД становить 20-40 мР/год (максимум 117 мР/год за станом на 1992 рік). Під дією течій радіоактивне забруднення поступово переміщалося у напрямку до виходу з бухти Чажма. Радіоактивність донних відкладень обумовлена, в основному, кобальтом-60 (внесок в забруднення 96-99 %, період напіврозпаду кобальту-60 приблизно дорівнює 5,27 року) і частково цезієм-137.
Корпус човна К-431 дав течу, і його відбуксирували з допомогою понтонів на довгострокове зберігання в бухту Павловського.
Разом з ним визнано непридатним для подальшої експлуатації внаслідок радіаційного забруднення, човен К-42 проєкту 627А, що стояв поруч, і який відбуксирували на ту ж стоянку.
На місці аварії 10 загиблим офіцерам і матросам поставлений пам'ятник-поховання.
- ↑ а б в г Л. Осипенко, Л. Мешканців, Н. Мормуль. Атомний підводний епопея. Подвиги, невдачі, катастрофи. — М. : БОРГЕС, 1994. — ISBN 5-85690-007-3.
- ↑ В. М. Храмцов Чому ядерна катастрофа в Примор'ї не попередила Чорнобиль? Військово-технічний альманах «Тайфун», № 16 (1999 — 04)
- ↑ а б в г Мітюнін Олексій (22 квітня 2005). Черная быль об атомной подлодке К-431. Ошибки ядерной аварии год спустя повторил Чернобыль. Нова газета. Архів оригіналу за 12 березня 2012. Процитовано 29 липня 2010.
- Чажма чверть століття випромінює отруту
- Обставини ядерної аварії на «К-431»
- Вся правда про аварію в Чажмі
- Чажма
- Мартиролог підводних катастроф, 10 серпня 1985 р. К-431
- Атомні аварії нам звичні, 2000.net.ua
- Чажма: як вибухнув ядерний реактор. Глава 4 з книги Н. А. Черкашина «Надзвичайні події на радянському флоті»
Координати: 42°53′38″ пн. ш. 132°22′02″ сх. д. / 42.89389° пн. ш. 132.36722° сх. д.