Андрій Потоцький (гетьман) — Вікіпедія
Анджей Потоцький Andrzej Potocki | ||
![]() | ||
8 травня 1662 — 30 серпня 1691 | ||
---|---|---|
Наступник: | Юзеф Потоцький | |
| ||
28 травня 1646 — 30 серпня 1691 | ||
| ||
| ||
Народження: | 1630 Кам'янець-Подільськ, Річ Посполита або Краків, Річ Посполита | |
Смерть: | 2 вересня 1691[1] Краків, Річ Посполита або Станиславів, Руське воєводство, Малопольська провінція, Корона Королівства Польського, Річ Посполита | |
Країна: | Річ Посполита | |
Релігія: | Католицизм | |
Рід: | Потоцькі | |
Батько: | Станіслав Потоцький | |
Мати: | Софія Калиновськаd | |
Шлюб: | Anna Rysinskad | |
Діти: | Юзеф Потоцький, Станіслав Потоцький і Катажина Потоцька[d] | |
Анджей Потоцький, або Андрій Потоцький (пол. Andrzej Potocki, пом. 30 серпня 1691, Станиславів або 1692) — русинський шляхтич, військовий і державний діяч Речі Посполитої. Засновник і розбудовник Станиславова (нині Івано-Франківськ).
Походив із магнатського роду Потоцьких (гілка гербу Срібна Пилява). Син Станіслава «Ревери» Потоцького та його дружини Зофії з Калиновських гербу Калинова.
У молодому віці брав участь у військових походах під керівництвом батька. У 1646 році був послом на вальний сейм від Галицької землі; 28 травня отримав Галицьке староство. У часи безкоролівщини (1648) був обраний ротмістром козацької корогви Галицької землі.
1649 року доручив полковникові Франсуа Корассіні з Авіньйону відреставрувати та уфортифікувати Галицький замок. Брав участь у битві під Зборовом. У тому самому році отримав Коломийське староство. У 1651 очолював козацьку корогву в битві під Берестечком. 1655 року отримав Лежайське староство. У 1660 році брав участь у битві під Чудновом. Після капітуляції армії В. Шеремєтьєва, 27.10 — 1.11.1660 підписував умови договору.[2]
Учасник Війни проти Московії 1654—1667 рр. Будучи коронним обозним, командував королівським загоном, висланим на допомогу гетьману Війська Запорозького Івану Виговському. Брав участь у битві при Конотопі та блокаді Києва. У грудні 1659 року його підрозділ розбили війська воєводи Васілія Шерємєтьєва.
У лютому 1660 року разом із батьком невдало штурмував Могилів-Подільський. 19 січня 1665 року отримав від короля посаду великого коронного хорунжого. 1 травня 1665 р. отримав після смерті Стефана Чарнецького призначення на ротмістра козацької корогви. 3 березня 1667 р. отримав Мостиське та Медицьке староства. У 1668 році став київським воєводою. Також очолював староства з центрами в містах Вишогруд, Снятин.
Під Єзуполем та Раківцем у 1667 році разом із загоном Ґабрієля Сільніцького на початку жовтня у битві переміг загін татарського війська[3][4]. 1671-го брав участь у битві проти козацьких військ під проводом Петра Дорошенка, при обороні Білої Церкви. Підтримував детронацію короля Міхала Корибута-Вишневецького і був прихильником Людовика XIV.[2] У 1674 році підтримав кандидатуру Яна Собеського на трон Речі Посполитої.
Брав участь у Хотинській битві у 1673 році. Керував військами в битві під Калушем у 1675 році, де розбив кримськотатарські війська. У 1676 році захистив Станиславів від нападу турків і кримських татар.
1676 р. брав участь у битві під Журавним.[5] У листопаді 1682, керуючи кількатисячним військом, взяв в облогу зайнятий турками Язловець. Кримські татари разом з турками, та татарами-липками напали на українські землі по Заслав та Полонне. А. Потоцький настиг їх 28 листопада 1682 під Зіньковим, розбив війська та забрав ясир. Після того стояв з військом під Дунаївцями й перешкоджав турецьким військам, які стягували до Кам'янця-Подільського.[2] У 1680 році став краківським воєводою, у 1682 — краківським каштеляном.
1683 року під час походу короля Яна III Собєського призначений намісником короля в Речі Посполитій. 1683 р.: відвоював Гусятин у турків; з малим обозом стояв в околицях міста Язловця[6] без успіху пробував здобути язловецький замок;[7] відвоював у турків кілька малих містечок, переслідував турків, дислокованих у Кам'янецькій фортеці, які чинили напади на міста та села Поділля.[6] 1684 році А. Потоцький став польним гетьманом коронним. У 1684—1685 роках здійснив походи до Молдавії з метою не допустити приєднання цих земель до держави Габсбурґів. 21 серпня 1688 р. керував військами в битві проти татар на p. Смотричі поблизу Жванця.
Помер 30 серпня 1691 у Станиславові[8] чи 1692. Був похований у крипті Станиславівської колегіати, де його рештки перебували до ремонтних робіт у храмі в 1960-х роках. Куди поділи звідси його прах (також сина Станіслава, невістки[9] Вікторії та інших похованих), точно невідомо. За однією версією, поховані на католицькому («польському») цвинтарі, за іншою — викинули на смітник. Є міф, що його череп опинився в морфологічному корпусі тодішнього медінституту.[10]
У середині XVII ст. Анджей Потоцький наказав спорудити в с. Заболоття фортецю та назвав її на честь Святого Станіслава — Станиславів. Перша писемна згадка про Станиславів (нині — Івано-Франківськ) датується березнем 1662 року. Доклав чимало зусиль для розвитку міста. Універсалом короля Йоана II Казимира Вази в 1663 році м. Станиславів отримало магдебурзьке право.
Провадив політику сприяння економічному розвиткові міста, зокрема, залученню переселенців, домігся звільнення мешканців Станиславова та переселенців від сплати податків на 20 років. У 1668 році православній громаді міста дозволили побудувати церкву, заснувати при ній братство, школу і будинок для старих і немічних.
Заснував духовну школу (пізніше колегіум єзуїтів, РКЦ). У місті при ньому зводилися муровані будинки, культові споруди, палаци (1672 року збудовано палац Андрія Потоцького).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b2/%D0%9A%D0%BE%D0%BB%D0%B5%D0%B3%D1%96%D0%B0%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%BA%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%B5%D0%BB_%28%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%BE-%D0%A4%D1%80%D0%B0%D0%BD%D0%BA%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%29.jpg/218px-%D0%9A%D0%BE%D0%BB%D0%B5%D0%B3%D1%96%D0%B0%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%BA%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%B5%D0%BB_%28%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%BE-%D0%A4%D1%80%D0%B0%D0%BD%D0%BA%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%29.jpg)
- фундатор церкви святого Миколая в середмісті Франківська, яку розібрали на початку XIX ст.[11]
- закладено костели в Отинії, Лисці
- побудовано костел у Козові (1669 р., дерев'яний, перебудований на кам'яний у 1901 році, знищений «совітами» 1977 року)
- 1672 заснував у Станиславові Академію
- збудовано замок (резиденцію) та костел у Станиславові
- 25 березня 1687 заклав місто Юзефув над Віслою (названий іменем другого сина)
- 1667 відбудовано домініканський костел Св. Анни в Галичі, надав йому поле Хоростків над p. Липою
- 27 березня 1681 постановив закласти костел у Головчині (Мстиславське воєводство)
- 1684 подарував домініканам зі Снятина урочище Потічок
- 1691 фундував бернардинам в Юзефові над Віслою костел та кляштор.[2]
3 травня 2022 року у місті Івано-Франківськ з'явилася вулиця Потоцьких. Раніше вулиця не мала назви.[12]
Миколай Потоцький | ||||||||||||||||
Анджей Потоцький | ||||||||||||||||
Анна Чермєнська | ||||||||||||||||
Станіслав Ревера Потоцький | ||||||||||||||||
Флоріан П'ясецький | ||||||||||||||||
Зофія П'ясецька | ||||||||||||||||
невідомо | ||||||||||||||||
Анджей Потоцький | ||||||||||||||||
Мартин Калиновський | ||||||||||||||||
Валентій Александер Калиновський | ||||||||||||||||
Зофія Щавінська | ||||||||||||||||
Зофія Калиновська | ||||||||||||||||
Георгій Струсь | ||||||||||||||||
Єлизавета Струсь | ||||||||||||||||
Маргарита Лущевська | ||||||||||||||||
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c4/%D0%90%D0%BD%D0%B4%D0%B6._%D0%9F%D0%BE%D1%82%D0%BE%D1%86%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D0%B9_%D1%82%D0%B0_%D0%90%D0%BD%D0%BD%D0%B0_%D0%B7_%D0%A0%D0%B8%D1%81%D1%96%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D1%85.jpg/210px-%D0%90%D0%BD%D0%B4%D0%B6._%D0%9F%D0%BE%D1%82%D0%BE%D1%86%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D0%B9_%D1%82%D0%B0_%D0%90%D0%BD%D0%BD%D0%B0_%D0%B7_%D0%A0%D0%B8%D1%81%D1%96%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D1%85.jpg)
Дружина — Анна з Рисінських гербу Лещиць, донька Фірлеївни,[13] каштелянка крушвицька;[5] як і чоловік, була похована у крипті Станиславівської колегіати.[14] Діти:
- Станіслав — староста галицький і коломийський
- Юзеф — великий гетьман коронний
- Ельжбта — дочка
- Зофія — дочка
- Катажина — дочка (3 шлюби):
- ↑ Urzędnicy centralni i nadworni Polski XIV-XVIII wieku / за ред. A. Gąsiorowski — Kórnik: Biblioteka Kórnicka, 1992. — С. 47. — 220 с. — ISBN 83-85213-04-X
- ↑ а б в г Przyboś A. Potocky Andrzej h. Pilawa (zm. 1691)… — S. 773—779. (пол.)
- ↑ Nagielski M. Silnicki Gabriel h. Jelita (zm.1681) // Polski Słownik Biograficzny. — Warszawa — Kraków, 1997. — T. XXXVII. — S. 493. (пол.)
- ↑ За іншими даними — козацькі війська Остапа Гоголя[джерело?].
- ↑ а б в Niesiecki К. Korona polska… [Архівовано 18 листопада 2015 у Wayback Machine.] — S. 691. (пол.)
- ↑ а б Barącz S. Pamiątki jazłowieckie… — S. 122. (пол.)
- ↑ Андрусяк Н. Минуле Бучаччини // Бучач і Бучаччина. Історично-мемуарний збірник / ред. колегія Михайло Островерха та інші. — Ню Йорк — Лондон — Париж — Сидней — Торонто : НТШ, Український архів, 1972. — Т. XXVII. — С. 40.
- ↑ PSB… — T. XXV. — S. 777. (пол.)
- ↑ У джерелі помилково стверджують, що дружини.
- ↑ Загоровська Л. Івано-Франківську повернули «кістки» засновників міста // Високий замок. — 2016. — № 67 (5467) (14 черв.). — С. 4.
- ↑ Stanisławów // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1890. — Т. XI. — S. 194. (пол.)
- ↑ Вулиці Рєпіна та Сахарова залишаються. В Івано-Франківську перейменують три вулиці.
- ↑ Niesiecki K. Korona Polska przy Złotey Wolnosci… [Архівовано 15 квітня 2015 у Wayback Machine.] — T. 3. — S. 925.
- ↑ Stanisławów // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1890. — Т. XI. — S. 193. (пол.) — S. 193. (пол.)
- ↑ Potoccy (02) [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] (пол.)
- Історія України // Енциклопедичний довідник. — К. : Генеза, 2008.
- Barącz S. Pamiątki jazłowieckie. — Lwów : Drukarnia «Zakładu narodowego im. Ossolińskich», 1862. — 230 s. (пол.)
- Niesiecki K. Korona polska przy Złotey Wolnosci Starożytnemi Wszystkich Kathedr, Prowincyi y Rycerstwa… [Архівовано 18 листопада 2015 у Wayback Machine.] — Lwów : w drukarni Collegium Lwowskiego Societatis Jesu, 1740. — T. III. — 938 s. — S. 690—693. (пол.)
- Potocky Andrzej h. Pilawa (zm. 1691) // Polski Słownik Biograficzny. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk : Zakład Narodowy Imienia, Ossolińskich Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1980. — T. XXV. — S. 771, 777. (пол.)
- Przyboś A. Potocky Andrzej h. Pilawa (zm. 1691) // Polski Słownik Biograficzny. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk — Łódź : Zakład Narodowy Imienia, Ossolińskich Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1983. — T. XXVIII/1, zeszyt 116. — S. 773—779. (пол.)
- Urzędnicy centralni i nadworni Polski XIV–XVIII wieku. Spisy / Opr. Krzysztof Chłapowski, Stefan Ciara, Łukasz Kądziela, Tomasz Nowakowski, Edward Opaliński, Grażyna Rutkowska, Teresa Zielińska. Kórnik, 1992.
- Andrzej Potocki z Podhajec h. Pilawa (Srebrna) (ID: dw.9682). [Архівовано 6 квітня 2016 у Wayback Machine.] (пол.)
Попередник Марцін Контський | ![]() | Воєвода Київський 1668-1681 | ![]() | Наступник Фелікс Казімеж Потоцький |
![]() | Це незавершена стаття про особу, що має стосунок до України. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
![]() | Це незавершена стаття про особу Польщі. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |