Джоакіно Ассерето — Вікіпедія
Джоакі́но Ассере́то (італ. Gioacchino Assereto; 1600, Генуя — 28 червня, 1649, Генуя) — італійський бароковий художник першої половини XVII століття, представник генуезької школи.
Народився у місті Генуя[2]. Художню освіту здобував у майстерні Лучано Бонцоне[2], потім перейшов у майстерню Джованні Андреа Ансальдо[2]. У Генуї існувала Академія деї нуді (гурток і художня школа для підвищення освіти молодих художників), заснована Джан Карло Доріа. Відомо, що малювати у Академії деї нуді приходив і молодий Джоакіно Ассерето.
На художню манеру молодого митця суттєво вплинули твори караваджистів другого покоління, твори генуезького художника Бернардо Строцці[2] і колористичні знахідки венеційських та фламандських митців, твори котрих були у збірках магнатів міста Генуя.
Знайдені документальні відомості про ранні твори митця-початківця, але вони або не збережені, або приписані іншим митцям, позаяк у Ассерето були помітні коливання художньої манери і схожість з творами то ломбардських провінційних майстрів, то фламандців тощо. У творчій манері митця помітні впливи академізму 17 ст. з введенням у композиції нарочито брутальних, натуралістичних персонажів, притаманних і самому Караваджо, і найбільш талановитим його послідовникам. Зафіксована перша самостійна робота Ассерето, датована 1626 роком.
1639 року він вперше відвідав Рим, де мав можливість бачити і вивчати твори самого Караваджо, а також твори караваджистів другого покоління. Працював як олійними фарбами, так і створював фрески біблійної тематики. Звертався до поширених тоді у італійському мистецтві міфологічних («Чарівниця Цирцея творить заговорене вино») та легендарно-історичних композицій («Самогубство Катона Утичного»), вирішуючи їх то у живописній венеційській манері, то у стилістиці пізнього караваджизма. Мав хист до створення психологічно насичених і драматичних композицій і персонажів, як то було у найкращих сучасників його покоління, серед котрих Валантен де Булонь, Матіас Стомер, Жорж де Латур, Жерар Дюфе.
Помер на початку літа 1649 року.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8f/Assereto_Giovanni_Battista_Panese.jpg/200px-Assereto_Giovanni_Battista_Panese.jpg)
- «Портрет Джованні Баттіста Панезе», Національний музей (Варшава)
- «Янгол перед Агаррю у пустелі», Палаццо Россо, Генуя
- «Евангеліст Марк», Музей августинців, Тулуза
- «Побиття Христа батогами», Ермітаж, Санкт-Петербург
- «Мойсей висікає воду зі скелі для ізраїльтян», Національний музей Прадо, Мадрид
- «Самсон і Даліла»
- «Давид з відрубаною головою Голіафа», Музей Нортона Саймона, Пасадена, Каліфорнія
- «Самогубство Катона Утичного»
- «Екстаз св. Катерини Сієнської»
- «Товій лікує сліпоту старого батька», Марсель, Франція
- «Екстаз Франциска Ассізького», Генуя
- «Христос Лікує сліпого»
- «Св. Августин і св. Моніка», Художній інститут Міннеаполіса, США
- «Христос перед натовпом»
- «Св. Косьма і св. Даміан», базиліка Косьми і Даміана, Генуя
- Фрески у палаці Гранелло, Генуя
- Фрески у палаці Негроне, Генуя
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/97/Gioacchino_Assereto_-_Death_of_Cato_-_Google_Art_Project.jpg/400px-Gioacchino_Assereto_-_Death_of_Cato_-_Google_Art_Project.jpg)
- «Евангеліст Марко», Музей августинців, Тулуза
- «Чарівниця Цирцея творить заговорене вино», Художній інститут Дейтона, США
- «Донька фараона знайшла малюка Мойсея у кошику в Нілі», приватна збірка
- «Цинік Діоген і Александр Македонський»
- «Смерть св. Йосипа, земного батька Христа»
- «Св. Августин і св. Моніка», Художній інститут Міннеаполіса
- «Засліплення Самсона філістимлянами», Національний музей мистецтв Каталонії
- «Омана Ісаака при благословінні Якова», Ермітаж, Санкт-Петербург
- «Побиття камінням св. Стефана до смерті»
- «Увірування апостола Фоми», церква Сан Стефано,Генуя.
- Мистецтво Італії
- Сейченто
- Караваджизм
- Живопис бароко
- Релігійний живопис
- Генуезька школа
- Венеційська школа
- Римська художня школа
- Валантен де Булонь
- Матіас Стомер
- Бернардо Строцці
- Лоренцо Ліппі
- Бароко в Генуї
- Raffaele Soprani, «Le vite de pittori, scoltori et architetti genovesi», pp. 167—173, Genova, 1674.
- Roberto Longhi, «L'Assereto», in «Dedalo», VII, p. 362, 1926.
- Tiziana Zennaro, «Sull'attività giovanile di Gioacchino Assereto», in «Paragone», n. 549, Novembre 1995.
- Гос. Эрмитаж, «Западноевропейская живопись», каталог 1, Ленинград, «Аврора», 1976
- Camillo Manzitti, «Gioacchino Assereto: tangenze giovanili con Bernardo Strozzi e nuove testimonianze figurative», in «Paragone», n. 61, 2005.
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Джоакіно Ассерето