Дата | Назва | Сторони і підписанти | Основні умови |
16 березня 1648[1] | Бахчисарайський договір | Гетьманщина Богдан Хмельницький
Кримське ханство Іслям III Ґерай | - Встановлення дружніх відносин Війська Запорізького і Кримського ханства;
- Надання взаємної військової допомоги;
- Заборона татарам спустошувати українські землі й брати ясир;
- Оплата українською стороною послуг татарського війська грошима, продовольством, фуражем, а також частиною військової здобичі.
|
20 листопада 1648 | Замостське перемир'я | Гетьманщина Богдан Хмельницький
Річ Посполита Ян II Казимир | - Амністія повстанцям;
- Ліквідація Берестейської унії;
- Відновлення давніх прав і вольностей козацтва;
- Заборона постою коронних військ на землях Гетьманщини;
- Підпорядкування гетьмана Війська Запорозького лише безпосередньо королеві.
|
18 серпня 1649 | Зборівський договір | Гетьманщина Богдан Хмельницький
Річ Посполита Ян II Казимир | - Король визнавав самоврядність Війська Запорозького, Гетьманщини;
- Військо Запорозьке погодилося на автономію у складі Брацлавського, Київського і Чернігівського воєводств;
- На землях Війська Запорозького влада належала гетьману, резиденція якого розміщувалась у Чигирині;
- Уряди всіх рівнів на території Гетьманщини мали право займати лише православні шляхтичі;
- У контрольованій козаками Україні не мали права перебувати війська Речі Посполитої та євреї;
- Тільки козаки та православна шляхта мали права займати державні посади;
- Єзуїти не мали права утримувати освітні заклади;
- Чисельність козаків Війська Запорозького обмежувалась реєстром у 40 000 осіб;
- Усі ті, хто не потрапив до козацького реєстру, мали повернутися до панів;
- Проголошувалась амністія всім учасникам Хмельниччини, православним і католицьким шляхтичам, які примкнули до козаків і воювали проти урядових сил;
- Православна Київська митрополія відновлювалася у своїх правах, а київський митрополит та двоє єпископів мали увійти до складу сенату Речі Посполитої;
- Питання про унію передавалось на розгляд сейму.
|
18 вересня 1651 | Білоцерківський договір | Гетьманщина Богдан Хмельницький
Річ Посполита Ян II Казимир | - Шляхті Речі Посполитої поверталися маєтки у Брацлавському і Чернігівському воєводствах;
- Територія, підвладна Богдану Хмельницькому, обмежувалася лише Київським воєводством;
- Реєстрове козацьке військо скорочувалося з 40 до 20 тисяч чоловік;
- Гетьманщина була позбавлена права вступати у відносини з іноземними державами і повинна була розірвати союз з Кримським ханством;
- Гетьман зобов'язувався розірвати союз із Кримом і відіслати з Гетьманщини татарські загони;
- Гетьман позбавлявся права дипломатичних відносин з іноземними державами.
|
18 березня 1654 | Березневі статті | Гетьманщина Богдан Хмельницький
Московське царство Олексій Михайлович | - Україна зберігала свої військово-адміністративні органи управління на чолі з виборним гетьманом;
- Московський уряд зобов'язувався почати війну з Річчю Посполитою навесні 1654 року;
- На Гетьманщині без обмежень мало далі діяти місцеве право, обумовлювалося невтручання царських воєвод та інших урядовців у внутрішні справи України;
- Україна зберігала свої збройні сили — 60-тисячне козацьке військо;
- Гетьманський уряд мав право на ведення стосунків з іноземними державами з дозволу московського уряду і не мав права на зносини з Річчю Посполитою та Османською імперією;
- Гетьман обирався на козацькій раді довічно, а царя повідомляли про результат виборів. Влада Гетьмана поширювалась на всю територію України;
- Всі податки і доходи збирались українськими фінансовими органами;
- Представники Москви мали приймати від них належну їй данину;
- У випадку татарських нападів на Україну передбачалося організовувати спільні походи як з боку України, так і Московської держави;
- На кордоні між Україною і Річчю Посполитою розміщалися московські війська, що повинні були утримуватися за кошт України.
|
26 листопада 1656 | Раднотський договір | Гетьманщина Богдан Хмельницький
Шведська імперія Карл X Густав
Велике князівство Литовське Богуслав Радзивілл
Маркграфство Бранденбург Фрідріх-Вільгельм
Трансильванське князівство Дєрдь II Ракоці | - Укладався військовий союз для боротьби з Річчю Посполитою, її розподілу, та майбутньої війни з Московським царством;
- Карл X Густав мав отримати Королівську Пруссію, Куяви, північну Мазовію, Жемайтію, Курляндію та Інфлянти;
- Богуслав Радзивілл мав отримати Новогродщину;
- Фрідріх-Вільгельм мав отримати Великопольщу;
- Богдан Хмельницький мав отримати південно-східні частини Коронних земель Польщі (південно-східну Волинь, Східне Поділля, Київщину, Чернігівщину, територію між Батогом і Новгородом-Сіверським);
- Юрій II Ракоці мав отримати південні польські території, переважно Малопольщу (включно з Краковом).
|
25 жовтня 1657 | Корсунський договір | Гетьманщина Іван Ковалевський Іван Богун Юрій Немирич від Івана Виговського
Шведська імперія Густав Лільєкрона від Карла X Густава | - Договір передбачав створення українсько-шведського політичного союзу, який би гарантував державну незалежність і територіальну цілісність української держави;
- За умовами договору шведський король Карл Х Густав зобов'язувався домагатися визнання Річчю Посполитою незалежності України;
- Західноукраїнські землі (Руське, Белзьке, Подільське, Волинське воєводства) й Берестейське і Новогрудське воєводства, які перебували під владою Речі Посполитої, мали увійти до складу Гетьманщини.
|
16 вересня 1658 | Гадяцький договір | Гетьманщина Іван Виговський
Річ Посполита Ян II Казимир | - Право 5-ти православних митрополитів брати участь у засіданнях Сенату. Пункт про скасування Берестейської унії з угоди було вилучено.
- Обмеження на будівництво греко-католицьких церков;
- Угода не дозволяла гетьману приймати іноземні посольства;
- Сеймова редакція договору передбачала повернення приватним власникам володінь, втрачених в часи Хмельниччини;
- Козацький реєстр мав складатися з 30 тисяч осіб;
- Козаки звільнялися від сплати податків;
- Право вибору гетьмана надавалось королю з чотирьох кандидатів, які представляли чини Київського, Брацлавського і Чернігівського воєводств;
- Іван Виговський отримував у пожалування Любомль та посаду воєводи київського.
|
27 жовтня 1658 | Жердівські статті | Гетьманщина Юрій Хмельницький
Московське царство не було підписано | - Спадковість привілеїв і вільностей, наданих московитським урядом Богдану Хмельницькому у 1654;
- Заборона розміщувати московських воєвод в інших українських містах крім Києва;
- Заборона гетьману звертатися з листами від імені Війська Запорозького без відома всієї старшини, власноручного гетьманського підпису і печатки. (Метою цього положення був захист гетьманської влади від звинувачень у «зраді» з боку бунтівників і авантюристів);
- Гетьману мають підкорятися усі полки з обох боків Дніпра;
- Право Війська Запорозького обирати гетьманом того, хто йому подобається, без будь-якого стороннього втручання і тиску. Новообраний гетьман сам направляє послів до царя по затвердження;
- Проголошення верховенства влади полковників в усіх українських містах;
- Право гетьмана без будь-яких обмежень приймати іноземних послів;
- Усе населення Війська Запорозького відтепер і назавжди перебуває у підпорядкуванні гетьмана й підлягає його суду;
- Будь-які угоди із сусідніми Війську Запорозькому державами, і особливо Річчю Посполитою, Швецією і Кримським ханством, повинні укладатися в присутності комісара від Війська, який повинен мати право голосу й участі в переговорах;
- Підтверджувалися усі «права и вольности и наданя», отримані усіма верствами, духовними та світськими з часів руських князів і королів Речі Посполитої;
- Запровадження загальної амністії без будь-яких обмежень;
- Підлеглість київського митрополита з усіма його церквами, монастирями та духовенством Константинопольському патріарху;
- Київський митрополит мав обиратися духовенством і козацькою старшиною;
- Вільне існування шкіл з будь-якою мовою навчання і заснування монастирів на обох берегах Дніпра.
|
17 жовтня 1659 | Переяславські статті | Гетьманщина Юрій Хмельницький
Московське царство Олексій Трубецькиий від Олексія Михайловича | - Заборону козакам самостійно переобирати гетьмана без дозволу царя;
- Обов'язкове затвердження кандидатури гетьмана московським урядом;
- Заборону гетьману здійснювати дипломатичні відносини з іноземними державами;
- Заборону козакам самостійно вступати у війну або надавати третій стороні військову допомогу;
- Обов'язок гетьмана посилати військо на перший виклик царя;
- Заборону гетьману призначати й усувати полковників без згоди царя;
- Правове врегулювання категорій осіб, котрі могли займати полковницький уряд;
- Розквартирування московських гарнізонів і воєвод в Переяславі, Ніжині, Брацлаві та Умані за кошти українського населення;
- Підпорядкування Київської митрополії Московському патріарху; заборона приймати посвяту від Константинопольського патріарха.
- Видачу Москві усієї родини Виговського, котрого царський уряд вважав зрадником.
|
листопад 1659[2] | Статті Одинця | Гетьманщина Андрій Одинець від Юрія Хмельницького
Московське царство не було підписано | - Скасування неприйнятних умов Переяславських статей
|
17 жовтня 1660 | Слободищенський трактат | Гетьманщина Юрій Хмельницький
Річ Посполита Станіслав Потоцький Єжи-Себастьян Любомирський від Яна II Казимира | - Гетьмани Потоцький та Любомирський мають підтвердити своєю присягою Гадяцьку угоду за винятком пунктів, які стосуються князівства Руського;
- Юрій Хмельницький з Військом Запорозьким відступає від московського царя і не повинен шукати іншого покровителя, ніж короля Речі Посполитої
- Гетьман з Військом Запорозьким повертається в Україну, щоб повернути фортеці, які знаходяться під контролем московитів;
- Переяславському полковнику Тимофію Цюцюрі прощаються його провини. Він зобов'язується повернути зброю проти московитів і довести свою вірність королю;
- Ніжинському та Чернігівському полкам наказано відступитися від росіян, інакше Хмельницький мусить виступити проти них;
- У випадку бунту на Запорожжі чи в інших місцевостях гетьман має його придушити;
- Володіння кримського хана не повинні зазнавати нападу з боку козаків доки триває дружба між ханом та королем Речі Посполитої;
- Присягнути королю має не лише гетьман, але й простолюд перед присланими комісарами.
|
17 листопада 1663 | Батуринські статті | Лівобережна Гетьманщина Іван Брюховецький
Московське царство Дементій Башмаков Євстрат Фролов від Олексія Михайловича | - Утримувати коштом місцевого населення московське військо в Україні;
- Повертати в Московію втікачів;
- Упорядкувати козацький реєстр, визначений попередніми договорами;
- Заборонити українським купцям продавати збіжжя на Правобережжі;
- Не вивозити горілку й тютюн в московські міста, адже це порушувало царську державну монополію тощо.
|
21 жовтня 1665 | Московські статті | Лівобережна Гетьманщина Іван Брюховецький
Московське царство Олексій Михайлович | - Українські міста і землі переходили під безпосередню владу московського царя;
- Гетьманському уряду заборонялось вступати в дипломатичні зносини з іноземними державами.
- Обмежувалось право вільного обрання гетьмана, вибори якого мали проходити лише з дозволу царя і в присутності московських послів, новообраний гетьман мав приїздити до Москви на затвердження;
- Кількість московських військ в Україні збільшувалась до 12 тис., причому український уряд зобов'язувався постачати їм власним коштом харчі;
- Військові гарнізони розміщувалися тепер крім головних полкових міст і в Полтаві, Кременчуці, Новгороді-Сіверському, Каневі і на Запорожжі (у фортеці Кодак);
- Збирання податків з українського населення (за винятком козаків) покладалося на московських воєвод і всі збори мали йти у царську казну;
- Українська Церква переходила у підпорядкування Московському Патріарху. Фактично лише козацький стан зберігав свої автономні права;
- Брюховецький отримав титул боярина і земельні володіння неподалік кордону з Московією.
- Московські статті забороняли використання в Гетьманщині знецінених мідних грошей, які випускалися урядом Олексія Михайловича за примусовим курсом срібних, а також повідомляли про повернення королівських грамот на магдебурзьке право українським містам (забрані раніше за наказом царя), зокрема Києву, Переяславу, Ніжину, Каневу, Чернігову, Почепу, Гадячу, Стародубу, Остру та іншим містам.
|
19 жовтня 1667 | Підгаєцька угода | Правобережна Гетьманщина Петро Дорошенко
Річ Посполита Ян III Собеський від Яна II Казимира | - Петро Дорошенко й Військо Запорозьке обіцяли підданство королеві й відмовлялися на майбутнє від усяких інших протекцій;
- Магнати й шляхта могли вільно вертатися до своїх маєтків;
- Коронне військо не повинно було входити до козацької України;
- Річ Посполита була вимушена визнати кордон козацької держави по річці Горинь;
- Залога в Білій Церкві мала бути зменшена.
|
12 березня 1669 | Корсунська угода | Правобережна Гетьманщина Петро Дорошенко
Османська імперія | - Територія Української держави мала охоплювати землі від Перемишля до Путивля;
- Підтверджувалося право вільного вибору гетьмана, який обирався довічно;
- Православна Київська митрополія зберігала автономію у складі константинопольського Патріархату;
- Українське населення звільнялося від сплати податків і данини на користь османської казни;
- На українських землях османи і татари не мали права споруджувати мечеті та брати ясир;
- Османська імперія і Кримське ханство не повинні були укладати мирних договорів з Річчю Посполитою і Московією без згоди гетьмана;
- Султанські грамоти, які стосувалися України, мали писатися турецькою та українською мовами.
|
16 березня 1669 | Глухівські статті | Лівобережна Гетьманщина Дем'ян Многогрішний
Московське царство | - Московські воєводи залишились лише в п'ятьох містах — Києві, Переяславі, Чернігові, Ніжині і Острі, де вони не мали права втручатись у справи місцевої адміністрації;
- Козацький реєстр встановлювався в розмірі 30 тис. осіб;
- Гетьман мав право утримувати 1 тис. осіб найманого війська;
- Податки збирались винятково козацькою старшиною;
- Одночасно гетьману заборонялось вступати у відносини з іноземними державами;
- Значно обмежувався перехід селян у козацтво.
|
12 вересня 1670 | Острозька угода | Правобережна Гетьманщина Михайло Ханенко
Річ Посполита Станіслав Беневський Стефан Пісочинський від Міхала Корибута Вишневецького | - Проголошувалася «безпека, вольності й поваги на вічні часи» до православного духовенства;
- Непорушність стародавніх військових вольностей стосовно будь-яких козацьких маєтків;
- Збереження козацьких вольностей за вдовами померлих козаків;
- Повна амністія тим козакам, які повертаються на службу до короля Речі Посполитої;
- Вільне обрання козаками гетьмана із наступним його затвердженням королем. Заборона довічного гетьманства;
- Відмова козацтва від будь-яких протекцій монархів інших держав;
- Військо Запорозьке за розпорядженням коронного гетьмана повинно негайно вирушати на відсіч ворога;
- Заборона козакам приймати і відправляти будь-які посольства без дозволу короля;
- Шляхта і духовенство мали право вільно і безперешкодно повернутися до своїх володінь;
- Військо Запорозьке зобов'язувалося власними силами придушувати виступи проти підданства Речі Посполитої, карати і страчувати винних.
|
17 червня 1672 | Конотопські статті | Лівобережна Гетьманщина Лазар Баранович від Івана Самойловича
Московське царство Григорій Ромодановський від Федора Олексійовича | - Новообраному гетьману заборонялось без царського указу й старшинської ради висилати посольства до іноземних держав і, особливо, підтримувати відносини з правобережним гетьманом Петром Дорошенком.
- Козацькі посли не мали права брати участь у переговорах з представниками уряду Речі Посполитої у Москві в справах, які стосувалися Війська Запорізького.
- Лівобережним полкам заборонялося надавати військову допомогу Петру Дорошенку в його боротьбі проти Речі Посполитої.
- Гетьман не мав права позбавити старшину урядів і посад або покарати без згоди старшинської ради чи вироку військового суду.
- Скасувавши компанійські полки як реальну військову силу, на яку міг опертися гетьман, статті обмежили його виконавчу владу на користь старшин, а також створили передумови для посилення впливів московського уряду на території Гетьманщини.
|
17 березня 1674 | Переяславські статті | Лівобережна Гетьманщина
Московське царство | - Заборона гетьману без дозволу царя надавати допомогу будь-якій стороні у разі нападу на Польщу
- Заборона гетьману карати будь-кого без суду і згоди старшини
- Заборона посилати гетьманських представників на переговори царських послів з польськими або кримськими послами
- Козацький реєстр становив 20 тис. осіб, але жалування йому встановлювалося подвійне
- У разі нападу ворогів на Гетьманщину козацьке військо збиралося на річці Росава, між Каневом і Корсунем, туди прибувало і царське військо
|
25 липня 1687 | Коломацькі статті | Лівобережна Гетьманщина Іван Мазепа
Московське царство Іван V Петро I Софія Олексіївна | - Статті декларативно підтверджували козацькі права і привілеї, зберігали 30-тисячне реєстрове козацьке військо та компанійські полки;
- Гетьман не мав права без царського указу позбавляти старшину керівних посад, а старшина — скидати гетьмана;
- Козацька старшина зобов'язувалась наглядати і доносити на гетьмана царському уряду;
- Значно обмежувалося право гетьмана розпоряджатися військовими землями;
- Гетьманському уряду заборонялось підтримувати дипломатичні відносини з іноземними державами;
- Гетьман зобов'язувався направляти козацьке військо на війну з Кримським ханством і Османською імперією;
- У гетьманській столиці — Батурині — розміщувався полк московських стрільців.
- Перед гетьманом і старшиною ставилось питання про необхідність тісного державного об'єднання Гетьманщини з Московською державою і ліквідації національної окремішності українського народу за допомогою шлюбів малоросійського народу з великоросійським народом та інших можливих дій.
|
20 вересня 1689 | Московські статті | Лівобережна Гетьманщина Іван Мазепа
Московське царство Іван V Петро I | - Московські статті поновили оренди, введені І. Самойловичем та скасовані 22-ю Коломацькою статтею. Оренди забезпечували економічну незалежність гетьманського скарбу, а відповідно — справжню автономію Гетьманщини. Незважаючи на початкову відмову московитів включити цей пункт у статті, Мазепа добився дозволу провести на Різдво раду для обговорення питання щодо оренди. Отже, вирішення цієї справи переходило в руки гетьмана.
- Стаття 3 визначала місця базування охотницьких полків. При цьому утримувати таке військо мусили як світські, так і духовні особи. Стаття 11 передбачала збільшення чисельності охотницького війська.
- Пункт про проведення огляду й перепису всіх козаків підсилював положення 3-ї Коломацької статті, у якій ішлося про 30-тисячний козацький реєстр. Проблема перепису козаків була надзвичайно актуальною ще з часів Богдана Хмельницького, коли поява великої кількості “покозачених” призвела до соціальної нестабільності та сприяла початкові Руїни.
- Московські статті також дозволяли Мазепі навести лад у винокурінні.
- 10-та стаття забороняла робити в Україні будь-які надання поза волею гетьмана. Так, влада гетьмана стала верховною не тільки над старшиною, а й над московськими воєводами.
- Вдаючись до непопулярних заходів зі зміцнення державної влади, Мазепа захищав права козаків від посягань духівництва (ст. 7), а права всього населення Гетьманщини — від свавілля московських гінців та посланців (ст. 6).
- Низка статей передбачала збільшення присутності московських військ для захисту України від татарських набігів, що в ті часи було дуже актуальним.
|
7 квітня 1709 | Шведська угода | Гетьманщина Іван Мазепа
Шведська імперія Карл XII | - Україна, і землі до неї прилучені, мають бути вільними й незалежними;
- Король шведський зобов'язується оберігати їх від усіх ворогів;
- Зокрема, король має вислати туди негайно помічні війська, коли того буде вимагати потреба та коли цього будуть домагатися гетьман та його Стани (Etats);
- Усе завойоване на території Московії, але колись належне «руському» (українському) народові, має бути повернене до Князівства українського;
- Мазепа мав бути князем українським або гетьманом довічним;
- Після його смерті Генеральна Рада («Стани») мала обрати нового гетьмана;
- Король шведський не має права привласнювати собі ні титулу, ні герба Князівства Українського;
- Для забезпечення цієї угоди і в інтересах безпеки (шведського війська) на території України на весь час війни передаються шведам міста Стародуб, Мглин, Батурин, Гадяч і Полтава.
|
17 липня 1709 | Решетилівські статті | Гетьманщина Іван Скоропадський
Московське царство Петро I | - Козацькому війську було відмовлено у поверненні артилерії;
- Установлювався контроль з боку Московії за збором податків в Україні і їх своєчасним надходженням до царської казни;
- Значно збільшувалась кількість московських залог на території Лівобережної України;
- При гетьманові вводилася посада міністра-резидента, який мав спостерігати за діяльністю гетьмана та його уряду і своєчасно надавати інформацію Петру I;
- Прийняття гетьманом іноземних послів (особливо з Криму, Османської імперії, Речі Посполитої та Швеції) мало проходити виключно у присутності царського представника.
|
23 січня 1711 | Кайрський договір | Гетьманщина Пилип Орлик
Кримське ханство | - Угода кримського хана з козацтвом як з військовою організацією про оборонно-наступальний військовий союз Гетьманщини з Кримським ханством;
- Зазначалися наміри сторін здійснювати координовану зовнішню політику — зокрема узгоджувати зміст переговорів та угод з Московським царством;
- Кримський ханат не брав на себе жодних політичних зобов'язань;
- Питання державної приналежності території Гетьманщини в угоді не фігурувало;
- Проголошувалися право мешканців Гетьманщини на самовизначення та невтручання в їх внутрішні справи з боку Криму, а також недоторканність майна козаків, культових споруд та церковного майна;
- Підтверджувалися пільги козацтва на промисли в межах володінь Кримського ханату.
|
22 серпня 1728 | Рішительні пункти | Гетьманщина Данило Апостол
Російська імперія Петро II Олексійович | - У Війську Запорізькому формально відновлювалася діяльність Генеральної військової ради, якій поверталися повноваження «вільними голосами обирати» гетьмана, але тільки за дозволом і згодою російського монарха; усувати гетьмана з посади стало виключно компетенцією імператора;
- На посади генеральної старшини й полковників добиралися по 2—3 кандидати, які подавалися на розгляд імператорові;
- Нововведенням були гарантії гетьмана, що на найвищі посади в Козацькій державі можуть обиратися також іноземці, тобто росіяни;
- Полк, старшина і сотники обиралися козаками та затверджувалися гетьманом;
- Підтверджувалися права старшини на рангові маєтності козаків і селян — на володіння землею;
- Полковники прирівнювалися до російських генерал-майорів, їм передбачалося надавати за службу землі й маєтки, однак імператорські грамоти на власність віднині мали видаватися лише за особистим проханням гетьмана і переважно тільки на час служби;
- Гетьманський уряд позбавлявся права на дипломатичні відносини з іншими країнами, йому лише дозволялося вирішувати в присутності імператорського уповноваженого дрібні прикордонні справи з Річчю Посполитою, Кримським ханством;
- Підвищувалася роль генеральної старшини у судових справах;
- Відновлювався старий принцип «де три козаки, там два третього повинні судити»;
- Вперше в офіційному акті вжито поняття «малоросійські права» (преамбула);
- Рядових козаків повинні були судити курінні та інші отамани, селян — сільські отамани, міщан — війти «за своїми артикулами і від своїх людей»;
- Наступною інстанцією визначались суди сотенні та міські (гродські), далі — полкові;
- Генеральний суд, який тепер складався з трьох українців і трьох росіян, не був найвищим арбітром, бо його рішення можна було оскаржити гетьману «яко президенту того суду».
- Якщо гетьман сумнівався щодо присуду, він збирав старшин, раду, котра мала повноваження не тільки скасовувати рішення Генерального суду, а й накладати на суддів штраф на користь незаслужено покараного.
- Невдоволені ухвалою гетьмана чи старшин, ради отримували право скаржитися («бити чолом») імператорові або колегії закордонних справ, до якої 1727 року перейшло управління Гетьманською Україною;
- Згідно з «Рішительними пунктами» 1728 року було введено ще одну посаду генерального підскарбія, яку займав представник імператора. Це давало Санкт-Петербургу можливість контролювати фінанси України-Гетьманщини.
|
літо 1734 | Лубенський договір | Військо Запорозьке Низове
Російська імперія | - Запорізькій Державі поверталася всі відторгнуті території станом на 1709 рік — від витоків річки Самари до витоків Буга зі сходу на захід; від річки Тясмин та річки Оріль до володінь ногайців — з півночі на південь.
- Підтверджувалося виняткове право користуватися промислами, рибальством на Дніпрі та право полювання у степу на вільних територіях («від російських кордонів без заперечень»).
- Гарантувався самоврядний суверенітет Запоріжжя («иметь чиновников по существующему на это время у них обычаю»).
- Запорізьке громадянство визнавало себе підданими московського монарха та зобов'язувалося підтримувати формальні зв'язки через київського генерал-губернатору на території Гетьманщини.
- Обов'язками Війська Запорізького за цим договором була загальна військова охорона інтересів Російської імперії у прикордонні з Кримським Ханатом у Північному Причорномор'ї та Приазов'ї. Військо Запорозьке Низове мало отримувати 20 тисяч карбованців щорічно відшкодування.
- Васальна держава Запорізька Січ отримувала назву «Вільності Війська Запорізького», яка використовувалася до остаточної ліквідації Запорізької Держави урядом московської зверхниці Катерини II 1775.
|