Конкурс піаністів імені Фридеріка Шопена — Вікіпедія
Конкурс піаністів імені Фридеріка Шопена — конкурс академічних піаністів, що проходить у Варшаві один раз на п'ять років і присвячений винятково музиці Фредерика Шопена.
Конкурс був уперше проведений у 1927 року з ініціативи польського піаніста й музичного педагога Єжи Журавльова. До початку Другої світової війни конкурс відбувся тричі, і всі три рази його виграли радянські піаністи. В 1949 році пройшов четвертий конкурс, а з 1955 року відновився нормальний п'ятирічний цикл.
1927 | Лев Оборін (СРСР) |
1932 | Олександр Юнінський (СРСР) |
1937 | Яків Зак (СРСР) |
1949 | Белла Давидович (СРСР) і Галина Черни-Стефанська (Польща) |
1955 | Адам Харасевич (Польща) |
1960 | Мауріціо Полліні (Італія) |
1965 | Марта Аргерих (Аргентина) |
1970 | Гаррік Олссон (США) |
1975 | Кристіан Цимерман (Польща) |
1980 | Данг Тхай Шон (В'єтнам) |
1985 | Станіслав Бунін (СРСР) |
1990 | перша премія не присуджена |
1995 | перша премія не присуджена (друга премія — Олексій Султанов) |
2000 | Юнді Лі (Китай) |
2005 | Рафал Блехач[pl] (Польща) |
2010 | Юліана Авдеєва (Росія) |
- В 1955 р. члени журі конкурсу Лев Оборін (переможець першого конкурсу в 1927 р.) і Артуро Бенедетті Микеланджелі відмовилися підписати підсумковий протокол, протестуючи проти присудження першого місця польському піаністові Харасевичу замість відсунутого на друге місце Володимира Ашкеназі. В 1980 році стався аналогічний випадок: член журі Марта Аргерих покинула конкурс у знак протесту після того, як югославський піаніст Іво Погорелич не був допущений до третього туру.
- Після того, як в 1990 й 1995 рр. журі двічі поспіль не присудило першої премії, така можливість була усунута із правил.
- Переможець конкурсу 2005 року польський піаніст Рафал Блехач[pl], крім головного призу конкурсу, одержав і всі чотири додаткових призи першорядної важливості: за найкраще виконання полонезу, мазурки, сонати й концерту.
- Офіційний сайт конкурсу (англ.)(пол.)