Остряков Микола Олексійович — Вікіпедія
Микола Олексійович Остряков | |
---|---|
рос. Николай Алексеевич Остряков | |
![]() | |
Народження | 17 травня 1911 Москва |
Смерть | 24 квітня 1942 (30 років) Севастополь авіаційний удар |
Поховання | Кладовище Комунарів |
Країна | ![]() |
Вид збройних сил | ![]() |
Рід військ | ![]() |
Партія | КПРС |
Звання | ![]() |
Війни / битви | Громадянська війна в Іспанії Німецько-радянська війна |
Нагороди | |
![]() |
Микола Олексійович Остряков (рос. Николай Алексеевич Остряков; 17 травня 1911 — 24 квітня 1942, Севастополь) — радянський військовик, Герой Радянського Союзу, в роки німецько-радянської війни командувач Військово-повітряними силами Чорноморського флоту, генерал-майор авіації.
Народився 17 травня 1911 року в Москві в сім'ї робітника. Росіянин. Закінчив 7 класів. Вступив учнем на завод «Червоний металіст». У березні 1928 року у заклику комсомолу поїхав на будівництво Турксибу. У 1930 році повернувся до Москви. Незабаром перекваліфікувався на автослюсаря, потім став водити автобус.
У 1932 році закінчив школу льотчиків Цивільного Повітряного Флоту в Москві. Після закінчення школи залишився там же льотчиком-інструктором, потім перейшов до Вищої парашутної школи Тсоавіахіму, де не тільки тренувався, але й випробував парашути нової конструкції. У 1934 році в числі перших Острякову присвоїли звання «Майстер парашутного спорту СРСР». У 1935 році за видатні заслуги і майстерність парашутист був нагороджений орденом Червоної Зірки. У 1936 році він був обраний делегатом IX з'їзду комсомолу України, потім делегатом ювілейного X з'їзду ВЛКСМ.
У Військово-морському флоті з 1934 року. Учасник національно-революційної війни іспанського народу 1936—1939 років. На швидкісному бомбардувальнику «СБ» він виконав більше 250 успішних бойових вильотів. Екіпаж його літака в одному з боїв збив ворожий винищувач.
У грудні 1937 року Остряков був призначений командиром бомбардувального полку ВПС Чорноморського флоту. У 26 років Остряков став депутатом Верховної Ради СРСР 1-го скликання, був обраний делегатом XVIII з'їзду партії. Член ВКП(б) з 1938 року.
У квітні 1939 року М. О. Остряков був призначений командиром авіаційної бригади на Далекий Схід, а через 4 місяці він став командувачем ВПС Тихоокеанського флоту. 9 червня 1940 року йому було присвоєно звання генерал-майора авіації. У 1941 році закінчив Курси удосконалення командного складу при Військово-Морській академії.
На фронтах німецько-радянської війни з жовтня 1941 року. ВПС Чорноморського флоту під командуванням генерал-майора авіації Острякова в повітряних боях тільки з грудня по квітень 1942 року збили 354 ворожих літака. Він брав участь в обороні Севастополя, в Керченсько-Феодосійській десантній операції, часто літав на супровід бомбардувальників. Незважаючи на заборону Військової Ради Чорноморського флоту, здійснив особисто 100 бойових вильотів. Збив шість літаків противника.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/77/%D0%9C%D0%BE%D0%B3%D0%B8%D0%BB%D0%B0_%D0%9C%D0%B8%D0%BA%D0%BE%D0%BB%D0%B8_%D0%9E%D1%81%D1%82%D1%80%D1%8F%D0%BA%D0%BE%D0%B2%D0%B0.jpg/200px-%D0%9C%D0%BE%D0%B3%D0%B8%D0%BB%D0%B0_%D0%9C%D0%B8%D0%BA%D0%BE%D0%BB%D0%B8_%D0%9E%D1%81%D1%82%D1%80%D1%8F%D0%BA%D0%BE%D0%B2%D0%B0.jpg)
24 квітня 1942 року генерал Остряков із заступником командувача авіацією ВМФ генерал-майором авіації Ф. Г. Коробковим виїхав оглядати авіаційні майстерні в районі Круглої бухти. Приблизно через півгодини після їхнього приїзду на об'єкт з боку моря зі зниженням пройшла група «юнкерсів» і відбомбилися прямо по майстернях. Прямим попаданням тяжкої авіабомби в один з ангарів, були вбиті обидва генерала і частина їх супроводжували офіцерів. Похований у місті Севастополі на кладовищі Комунарів.
Указом Президії Верховної Ради СРСР від 14 червня 1942 року за зразкове виконання бойових завдань командування на фронті боротьби з німецькими загарбниками і проявлені при цьому відвагу і геройство Острякову Миколі Олексійовичу посмертно присвоєно звання Героя Радянського Союзу[1].
Нагороджений орденом Леніна, двома орденами Червоного Прапора, орденом Червоної Зірки.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/f/f3/%D0%9E%D1%81%D1%82%D1%80%D1%8F%D0%BA%D0%BE%D0%B2_%D0%A1%D0%B5%D0%B2%D0%B0%D1%81.jpg/190px-%D0%9E%D1%81%D1%82%D1%80%D1%8F%D0%BA%D0%BE%D0%B2_%D0%A1%D0%B5%D0%B2%D0%B0%D1%81.jpg)
Ім'я М. О. Острякова навічно занесено до списків особового складу управління авіації Червонопрапорного Чорноморського флоту. Іменем його названі: проспект в Севастополі на будинку № 1 якого 30 жовтня 1997 року встановлено анотаційну дошку, вулиця у Владивостоці та інших населених пунктах, а також залізнична станція під Сімферополем, судно Морського Риболовного Господарства, школа № 22 в Ленінському районі Севастополя, в холі якої встановлено його погруддя.
На місці загибелі командувача встановлена меморіальна дошка, а на цвинтарі Комунарів у Севастополі йому та іншим загиблим авіаторам споруджений 8-метровий обеліск. У Керчі М. О. Острякову встановлено пам'ятник. На Херсонеському мисі, звідки генерал проводжав льотчиків в бій і сам піднімався в небо обложеного Севастополя, встановлено його бюст.
У Москві є вулиця Острякова і меморіальний музей в середній школі № 704, яка носить його ім'я.
- ↑ Указ Президиума Верховного Совета СССР «О присвоении звания Героя Советского Союза начальствующему составу Военно-морского флота» от 14 июня 1942 года [Архівовано 8 листопада 2021 у Wayback Machine.] // Ведомости Верховного Совета Союза Советских Социалистических Республик: газета. — 1942. — 30 июня (№ 24 (183)). — С. 1.
- Герои огненных лет. Книга 1. М.: Московский рабочий, 1975;
- Герои Советского Союза. Краткий биографический словарь. Том 2. М.: Воениз., 1988;
- А. М. Чикин. Севастополь. Историко-литературный справочник. «Вебер». Севастополь. 2008. ISBN 978-966-335-102-5. стор. 395.(рос.)