Пікінер — Вікіпедія
Пікінер | |
![]() | |
![]() |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d0/Bad-war.jpg/300px-Bad-war.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d0/Pike_square_img_3645.jpg/300px-Pike_square_img_3645.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/81/Pike_square_img_3653.jpg/300px-Pike_square_img_3653.jpg)
Пікіне́р (від нім. Pikenier; в Україні також називалися списниками)[1] — вид піхоти в європейських арміях XVI — початку XVIII ст., озброєної переважно 5-6 метровими піками (на відміну від стрільців — мушкетерів і аркебузирів, озброєних вогнепальною зброєю). Злагоджено діюче шикування пікінерів становило грізну силу в обороні, але відрізнялося низькою мобільністю при атаці.
Піхотинці з довгими списами стали застосовуватися з XIV століття: для протидії важкій лицарській кавалерії. З розвитком вогневого бою необхідність мати пікінерів у бойових порядках викликалася вразливістю стрільців (аркебузирів, надалі мушкетерів) до кавалерійської холодної зброї, їхньою малою придатністю для рукопашного бою (з холодної зброї вони мали тільки шпаги й кинджали). Велика вага ранньої аркебузи й мушкета утрудняла створення на їх основі комбінованої зброї, тому доводилося залучати для захисту стрільців окремих солдатів з держаковою зброєю.
Число пікінерів у бойових шикуваннях постійно зменшувалося на користь мушкетерів. У XVII ст. з появою багнета піші стрільці (мушкетери, фузилери, гренадери) стали виконувати водначас функції списників, тому бойові порядки мали менше потреби в пікінерах; нарешті на початку XVIII ст. піші пікінери зникли[2]. Тим не менш, піка продовжувала залишатися зброєю деяких родів кінноти (козаків, уланів) до XX століття.
У Московському царстві списники з'явилися в середині XVI століття і входили до складу стрілецького війська. У полках нового ладу пікінери становили половину піхоти й були озброєні 2-сажневими (4-метровими) піками. У петрівській армії в 1700 р. з пікінерів складалися перші шереги піхотних полків, у 1720 р. їхнє число зменшується до 150 на кожний полк. У 1724 р. всі пікінери отримують рушниці з багнетами, а піки здаються в цейхгаузи, де вони залишаються як зброя воєнного часу (як і рогатки) до 1763 р., після чого остаточно скасовуються.
Пікінери діють переважно загонами, лініями або групами (баталія, терція). Вони ефективні в обороні проти загонів ближнього бою, кавалерії і становлять для них грізну силу. Недоліком пікінерів є їх низька мобільність, вони практично не придатні для штурму, дуже вразливі до зброї дальнього бою. Для будь-якого пікінера було потенційно небезпечно підпускати свого ворога занадто близько, оскільки піка практично не придатна для ближнього бою, що змушувало пікінерів кидати свою піку і використовувати запасну зброю.
- Допоміжна зброя до піки
- Базелард — кинджал, активно використовувався швейцарцями
- Кацбальгер — короткий меч, активно використовувався ландскнехтами
- Допоміжна зброя для пікінерів задніх рядів
У пізніший час (XVII—XVIII ст.) пікінери мали як допоміжну зброю шпагу і пістолет.
- Глефа — холодна зброя, призначена для боротьби з пікінерами
- Дворучник — меч, активно використовувався ландскнехтами для перерубування пік
- Нодаті — величезний японський меч (більше катани), що використовувався з тією ж метою
- Баклер — щит-кастет, що використовувався іспанцями в парі з коротким мечем для прослизання під піками
- Античність
- Сариса — македонська піка, яке відрізнялася від середньовічної піки іншим балансом
- Сарисофори — македонський прототип пікінерів
- Македонська фаланга — стрій сарисофорів із сарисами
- Середньовіччя
- Баталія (стрій) — шикування пікінерів квадратом 100x100
- Батальйон — термін, який спочатку позначав чверть баталії, поділеної на чотири менших квадрати з метою зменшення втрат від артилерії
- Терція — шикування з пікінерів, стрільців і мечників
- Битва золотих острог — перша битва, в якій прославилися пікінери (фламандські пікінери проти французьких лицарів)
- Швейцарські гвардійці — були найняті Папою Римським після того як швейцарська піхота прославилася своїми перемогами над німецькими лицарями
- Ландскнехти — були відомі вмілим поєднанням пікінерів і аркебузерів, а також славилися тим, що успішно протистояли швейцарцям
- Банда — термін, який спочатку означав загін ландскнехтів
- Асигару — японська піхота з не-самураїв, основною зброєю якої були піки
- ↑ Списник // Словник української мови : в 11 т. — Київ : Наукова думка, 1970—1980.
- ↑ Пикинеры // Военная энциклопедия : [в 18 т.] : [рос.] / под ред. В. Ф. Новицкого [и др.]. — СПб. ; [М.] : Тип. т-ва И. В. Сытина[ru], 1911—1915. (рос.)
- Пикинеры // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907. (рос. дореф.)
- Пикинеры // Военная энциклопедия : [в 18 т.] : [рос.] / под ред. В. Ф. Новицкого [и др.]. — СПб. ; [М.] : Тип. т-ва И. В. Сытина[ru], 1911—1915. (рос.)
- Пикинёры // Большая российская энциклопедия : [в 36 т.] / председ. ред. кол. Ю. С. Осипов, отв. ред. С. Л. Кравец. — М. : Науч. изд-во «БРЭ», 2004—2017. (рос.)
- Пікінер // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1963. — Т. 6, кн. XI : Літери Пере — По. — С. 1384. — 1000 екз.
- Пікінери на You Tube (реконструкція) [Архівовано 7 грудня 2011 у Wayback Machine.]