Яльмар Гаммаршельд — Вікіпедія
Яльмар Гаммаршельд Hjalmar Hammarskjöld | ||
![]() | ||
| ||
---|---|---|
17 лютого 1914 року — 30 березня 1917 року | ||
Попередник: | Карл Стааф | |
Спадкоємець: | Карл Сварц | |
Народження: | 4 лютого 1862 особняк Tuna gård[sv], лен Кальмар, Швеція | |
Смерть: | 12 жовтня 1953 (91 рік) Стокгольм | |
Поховання: | Старе кладовище Уппсали[sv] | |
Країна: | Швеція | |
Релігія: | лютеранство | |
Освіта: | Уппсальський університет | |
Партія: | Q111104528?[1] | |
Рід: | Hammarskjöld familyd | |
Батько: | Кнут Гаммаршельд (1818—1891) | |
Мати: | Марія Гаммаршельд, уроджена Cöster (1832—1901) | |
Шлюб: | Agnes Maria Carolina Almquistd[2][3][1] | |
Діти: | чотири сини Див. Сім'я | |
Автограф: | ![]() | |
Нагороди: | ||
Кнут Яльмар Леонард Гаммаршельд (швед. Knut Hjalmar Leonard Hammarskjöld, 1862—1953) — шведський державний діяч, дипломат; в 1914—1917 — прем'єр-міністр Швеції. З 1923 по 1938 рік — член Риксдагу (шведського парламенту). Відомий також як учений — історик та юрист; член Шведської Академії (з 1918 року).
Яльмар Гаммаршельд — батько Даґа Гаммаршельда (1905—1961), Генерального секретаря Організації Об'єднаних Націй в 1953—1961 роках, лауреата Нобелівської премії миру 1961 року[4].
Яльмар Гаммаршельд належав до знатного шведського дворянського роду Гаммаршельдів. Відомо, що засновник роду Педер (Пер) Мікаельссон (бл. 1560—1646) перебував на військовій службі у короля Швеції Карла IX, 1610 року був посвячений у лицарі під ім'ям Hammarsköld, а пізніше був призначений головнокомандуючим військами на острові Еланд[5][6]. Серед його нащадків переважали військові, але були й люди, відомі в інших сферах діяльності, як, наприклад, письменник та історик літератури Лоренцо Гаммаршельд[sv] (1785—1827), двоюрідний дід Яльмара.
Яльмар був старшим сином капітана Кнута Гаммаршельда (1818—1891) та Марії (Міммо) Гаммаршельд, уродженої Кестер (Mimmi Cöster, 1832—1901). У родини було два сини — Яльмар і його молодший брат Карл Густав[sv] (1865—1940), який також став видатним державним діячем, і в 1920—1921 роках очолював Міністерство оборони Швеції.
З 1878 по 1884 рік він навчався в Упсальському університеті, де отримав юридичну освіту.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e7/Regeringen_Hammarskj%C3%B6ld.jpg/220px-Regeringen_Hammarskj%C3%B6ld.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/45/Hjalmar_Hammarskjold%2C_1917b.jpg/220px-Hjalmar_Hammarskjold%2C_1917b.jpg)
Після закінчення навчання в університеті працював у апеляційному суді, потім секретарем у комітеті з підготовки проектів законів, пізніше займав різні судові посади. З 1886 року — також доцент в Упсальському університеті.
З 1890-х також активно займався питаннями міжнародного права, брав участь у різних міжнародних нарадах та конференціях як представник Швеції, входив до складу декількох міжнародних комісій, у тому числі як голова; брав участь у Другій Гаазькій конференції з міжнародного права (1907). Все це поклало відбиток як на його власну кар'єру, так і на кар'єру його дітей: в майбутньому і сам Даґ, і два його старші брати займалися питаннями міжнародного права (Бу Гаммаршельд[sv] зробив кар'єру на державній службі, Оке Гаммаршельд працював в міжнародному суді ООН)[4].
З 1905 — на дипломатичній службі в Копенгагені. З 1907 року — губернатор лену Уппсала.
17 січня 1914, після відставки ліберального уряду, Яльмар Гаммаршельд був призначений на посаду прем'єр-міністра Швеції. У сформованому ним кабінеті міністрів[sv] він до 15 серпня 1914 очолював також міністерство оборони Швеції.
У шведській літературі, присвяченій історії Швеції початку XX століття, Яльмара Гаммаршельда зазвичай представляють як промонархічного антидемократичного політика. Критиці піддавалася і політика Гаммаршельда по відношенню до Німеччини під час Першої світової війни: незважаючи на невдоволення країн Антанти, Швеція продовжувала підтримувати торговельні відносини з усіма країнами, які брали участь у війні, в тому числі й з Німеччиною. Гаммаршельд вважав, що зі стратегічної точки зору він правий, а прагнення дотримуватися лінії суворого нейтралітету повинне забезпечити країні після закінчення війни стійке міжнародне положення. До весни 1917 року негативне ставлення до його політики як у шведському суспільстві в цілому, так і серед членів його уряду стало настільки сильним, що Гаммаршельд був змушений піти у відставку. Як пізніше писав його син, Даґ Гаммаршельд, «єдиною надійною опорою батька залишилася його вірність власним переконанням. Поради інших, якими б доброзичливими та цінними вони не були, не могли звільнити його від відповідальності»[4].
1918 року Яльмар Гаммаршельд був обраний у Шведську Академію — одну з Королівськх шведських академій[sv], яка складається з 18 місць, котрі пожитєєво займають шведські письменники, вчені та громадські діячі, та відповідає за нормування шведської мови, а також присуджує Нобелівську премію з літератури. Примітно, що Даґ Гаммаршельд, син Яльмара, вже будучи Генеральним секретарем ООН, 1954 року був обраний до Шведської Академії, причому зайняв те саме крісло № 17, яке займав його батько[7], — це єдиний подібний випадок в історії Академії.
8 вересня 1890 року Яльмар Гаммаршельд одружився з Агнес Альмквіст (1866—1940), дочкою Густава Альмквіста[sv], генерального директора шведської тюремної служби (Fångvårdsstyrelsen).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b5/Hjalmar_Hammarsk%C3%B6lds_familjegrav-2.jpg/220px-Hjalmar_Hammarsk%C3%B6lds_familjegrav-2.jpg)
Фотографія 2006 року
У них народилося четверо синів:
- Бу (Bo)[sv] (1891—1974) — політик, дипломат;
- Оке (Åke)[de] (1893—1937) — юрист, дипломат;
- Стен (Sten) (1900—1972) — секретар, письменник;
- Даг (Dag) (1905—1961) — політик, дипломат.
Яльмар Гаммаршельд помер 12 жовтня 1953 року[8].
24 жовтня 1953 року він був похований в родинній могилі на старому кладовищі міста Уппсала[sv][8].
- ↑ а б Two-Chamber Parliament 1867–1970. — 1985. — Т. 1. — С. 311.
- ↑ Jönköpings Kristina kyrkoarkiv, Församlingsböcker. Bunden serie, SE/VALA/00170/A II a/5 (1898-1911), bildid: A0008523_00130
- ↑ K Hjalmar L Hammarskjöld — 1917.
- ↑ а б в Валленстен Петер. Даг Хаммершельд = Peter Wallensteen. Dag Hammarskjöld / Пер. з швед.: Евгений Ривелис. — Стокгольм : Шведський інститут, 2005. — С. 4—8. — (Знаменитые шведы) — ISBN 91-520-0799-5. Архівовано з джерела 31 травня 2010
- ↑ Hammarskjöld, Per Mikaelsson // Svenskt biografiskt handlexikon, I:455 (1906) [Архівовано 19 грудня 2012 у Wayback Machine.](швед.)
- ↑ Peder Hammarskjöld (Mikaelsson): краткая биография и информация о родственных связях на сайте Historiska personer i Sverige och Norden [Архівовано 18 квітня 2012 у Wayback Machine.](швед.)
- ↑ Даг Гаммаршельд. Второй Генеральный секретарь ООН (1952—1961). Биографический очерк на русскоязычном сайте ООН. Архів оригіналу за 20 грудня 2011. Процитовано 10 лютого 2013.
- ↑ а б Информация о дате и месте захоронения Яльмара Гаммаршёльда на сайте SvenskaGravar.se [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.](швед.)