Петър Оджаков – Уикипедия
- Вижте пояснителната страница за други личности с името Оджаков.
Петър Оджаков | |
български просветен деец | |
Роден | 15 октомври 1834 г. |
---|---|
Починал |
Петър Василев Оджаков е български просветен деец, юрист[1], учител и фолклорист. Деец на националосвободителното движение. Военен кореспондент в Руско-турската война (1877 – 1878).
Биография
[редактиране | редактиране на кода]Роден е на 15 октомври 1834 (1835) г. в Лясковец и умира в Русе на 31 юли 1906 г. той е единствен син в семейството. Родителите му са безкнижовни селяни, препитават се със земеделие. Баща му се занимава и с търговия. Първоначалното си образование получава в Лясковец. После скита от град на град, за да се образова - учи последователно в Арбанаси, Горна Оряховица, Галац, Търново и Габрово. През 1855 постъпва в класическата гимназия в Белград, като сръбски стипендиант. Тук се запознава с Георги Раковски, който го привличана за издаването на вестник „Българска дневница“ (1859) и довършване на отпечатването на Горски пътник. Оджаков сътрудничи на Раковски като му изпраща много фолклорни материали - най-вече народни песни и стари названия на месеците. По Сведения на Стефан Бобчев , взима участие във въстанието на Никола Филиповски (1856), но тази му дейност не е документирана.[2] През 1857-1858 учи в Карловацката гимназия и нееднократно отправя молби за съдействие към Раковски, за да продължи образованието си в Русия или пък в Атина.[2] . Вероятно поради липса на средства през 1858 се връща по родните места. Учителства в Плевен (където е поканен за гл. учител) , Трявна и Лясковец до 1865. В Плевен е избран за секретар на училищното настоятелство. Участва активно в борбите на плевенските еснафи и учители срещу местните чорбаджии и патриаршески владици. През този период публикува редица статии срещу гръцките владици, участва активно в борбата на плевенчани, срещу местните владици Доротей и Паисий. На няколко пъти попада във Видинския затвор (1859-1861,1864). През 1865-1866 е слушател във Философския факултет на Виенския институт Тук се среща с Валтазар Богишич, който пръв дава тласък на заниманията му с обичайното право. Оджаков завършва Новорусийският институт в Одеса (1866-1871), като руски стипендиант. Изучава обичайно право, финанси, финансово право, политическа икономия, наказателно право, история на славяните, немски език и пр. Затвърждава интересите си в областта на обичайното право. и самоуправляващите се институции под ръководството на В.Богишич (който по това време е вече професор в Новорусийският институт) [2]. Става секретар на Българско благотворително общество в Кишинев. Автор на учебници, сътрудник на в. „Съветник“, „Българска пчела“, „Турция“, „Время“, „Право“. „Българин“ и на сп. „Читалище“.
По време на Руско-турската война (1877 – 1878) е военен кореспондент на в-к „Одеский вестник“. Автор на „Българска граматика“, предназначена за военнослужещите от Действуващата руска армия на Балканския полуостров. Член на българската делегация при подписването на Санстефанския мирен договор между Русия и Османската империя (1878). Служи в Съдебния отдел на Временното руско управление в България (1878 – 1879).
След Освобождението работи като прокурор, главен прокурор (15 ноември 1884 – 16 март 1885), съдия и адвокат. Взема дейно участие в държавния преврат от 1881 година, който довежда до временното отменяне на Търновската конституция. Автор на научни изследвания по българско обичайно право. От 1884 г. е действителен член на Българското книжовно дружество.[3][4]
Бележки
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ Черно море - седмичен вестник, ред. Петър Бобчевски, бр. 2, 16 юни 1891 год., стр. 3
- ↑ а б в "Кой кой е сред българите XV-XIX в.," Анубис 2000, сборник под редакцията на проф. Илия Тодев. стр.194
- ↑ Освободителната война 1877 – 1878, ДИ „Петър Берон“, София, 1986, стр. 117.
- ↑ Списъци на председатели и главни прокурори на Върховния касационен съд
Съчинения
[редактиране | редактиране на кода]- Практическо наставление във френский язик. Книга хърва. Браила, 1863.
- Начални познания по география по немска метода. Виена, 1866.
- Разни полезни наставления за младите. Русчук, 1867.
- Наука за песнотворство и стихотворство. Учебник за в по-главните общински български училища. Одеса, 1871.
- Упътване за описване правовите обичаи, които живеят у народа от В. В. Богишич. Прев... Прага, 1874.
- Обичайно наследствено право. Русе, 1885.
- История на българското право. Т. 1 – 2, 1893 – 1894.
Литература
[редактиране | редактиране на кода]- С. С. Бобчев. П. В. Оджаков. – В: Летопис на Българското книжовно дружество в София, 1906, № 7, 1907, 125 – 131.
- Димо Минев. Град Лясковец – минало, сегашно състояние и дейци. Варна, 1944, 286 – 191.
- Бужашки, Евлоги. Книжовно-пулицистичната и обществена дейност на П. В. Оджаков през Възраждането. – В: Сборник в чест на проф. д-р Христо Гандев. София: БАН, 1985, 225 – 248.
- Б. Яновски. Възрожденецът Петър Оджаков. – Сп. на БАН, 1985, № 1.
- Димитрова, Мариана, Стоян Йорданов. Лицата на Русе от I до средата на ХХ век. Енциклопедичен справочник. Русе, 2011, с. 263.
Васил Мишайков | → | главен прокурор на Върховния касационен съд (15 ноември 1884 – 16 март 1885) | → | Гаврил Орошаков |