Культура Сінгапуру — Вікіпедія
Культура Сінгапуру характеризується поєднанням азійської та європейської культур. Під впливом малайської, південно-азійської, східної азійської та євразійської культур, Сінгапур почали називати країною, в якій «Схід зустрічає Захід», «Легка Азія» та «Місто-Сад».[1]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d0/OldSupremeCourtBuilding-Singapore-20070409.jpg/220px-OldSupremeCourtBuilding-Singapore-20070409.jpg)
Історія Сінгапуру сягає третього століття. Це була васальна держава різних імперій, перш ніж Санг Ніла Утама відбудував країну. Островом управляли різні султанати до 1819 року, коли англійці прибули на острів і створили тут колонію. Під час британського правління порт Сінгапуру процвітав і приваблював багатьох мігрантів. Британці керували Сінгапуром з 1945 по 1946 рік. У 1965 році було проголошено незалежність Сінгапуру.
Населенням країни понад 5,47 млн.[2] і складається з китайців, малайців, індіанців і євразійців (а також інших змішаних груп) і азіатів різного походження, таких як перанаканський народ, нащадки китайських іммігрантів з малайської або індонезійської територій.[3]
«Система меритократії в Сінгапурі гарантує, що найкращим і найяскравішим, незалежно від раси, релігії та соціально-економічного походження, буде заохочуватися розвиватися в повному обсязі. Кожен має доступ до освіти, що дає їм навички та знання, щоб заробити краще жити.»[4] Дійсно, освіта в Сінгапурі гарантує, що початкова освіта є обов'язковою для всіх дітей віком від 7 до 12 років. Якщо батьки не бажають, щоб їх дитина навчалась у початковій школі, вони повинні звертатися за звільненням від Міністерства освіти в Сінгапурі з обґрунтованими міркуваннями.
Сінгапур — це світська іммігрантська країна. Основними релігіями в Сінгапурі є буддизм, християнство, іслам і індуїзм. Повага до різних релігій і особистих переконань підкреслюється урядом.[5]
Щоб продемонструвати важливість передачі знань про расову гармонію молоді, школи в Сінгапурі щорічно святкують День расової гармонії. Учні приходять до школи, одягнені в різні етнічні костюми, а деякі класи готують вистави щодо расової гармонії.
Поняття демократії, миру, прогресу, справедливості та рівності закріплені як зірки національного прапора Сінгапуру. «Свобода у світі» оцінила Сінгапур на 4 з 7 за політичну свободу, 4 з 7 — за громадянські свободи (де 1 — найбільш вільна), з загальним рейтингом «частково вільна».[6] Репортери без кордонів оцінили Сінгапур 153-е місце серед 180 країн у своєму Індексі свободи преси за 2015 рік.[7]
У Сінгапурі є кілька різних етнічних районів, включаючи Катонга, Кампонг Глам, Гейлан Серай, Чайнатаун і Малу Індію.
Обидва Гейлан Серай і Кампонг Глам — місця малайців у Сінгапурі.[8] Центр Малайської спадщини в Кампунг Глем демонструє історію та культурну спадщину малайців[9], які є корінним населення. Обидва райони під час Рамадану проводять щорічний довгий базар Хара-Рая.[10]
Катонга — житловий район у східній частині Центрального регіону Сінгапуру, місце проживання перанаканців. Вся прилегла територія формується під впливом унікальної архітектури — барвисті двоповерхові магазини, колоніальні бунгало зі складними орнаментами і керамічною плиткою. Уряд Сінгапуру у 1993 році визнав його місцем збереження національної спадщини.
Китайський квартал Сінгапуру — це етнічне сусідство, в якому чітко виділяються китайські культурні елементи та історично сконцентрований етнічний китайський народ. Китайський квартал розташований у великому районі Аутрам.
Етнічні анклави з британської колоніальної ери, подібні до тих, які спостерігаються у великих містах багатьох західних країн, значною мірою не існують. Залишкові «анклави», такі як Маленька Індія, Чайнатаун і Кампонг Глам, зараз[коли?] є головними бізнес-центрами для своїх етнічних груп і збереглися з історичних і культурних причин. Рада з питань житлового будівництва дотримується політики етнічної інтеграції, щоб «зберегти мультикультурну ідентичність Сінгапуру та сприяти расовій інтеграції та гармонії» і встановлює пропорції для кожної етнічної групи в кожному житловому комплексі.[11]
Сінгапур підтримує жорсткі обмеження на мистецькі та культурні вистави. Більшість художніх творів повинні бути перевірені урядом заздалегідь, і теми, які є «поза межами» (маркери ОВ), не допускаються. Попри те, що маркери ОВ не є публічно визначеними, вони, як правило, включають такі чутливі теми, як раса, релігія та звинувачення в корупції. Забороняються також нагота та інші форми «непристойності». Сінгапурський кінорежисер Ройстон Тан випускає фільми, які кидають виклик цій політиці, у тому числі фільм під назвою «Cut» у зв'язку з цензурою мистецтв.[12]
Перша школа мистецтв країни, заснована у 2008 році, спрямована на створення умов для виховання молодих художників у віці від 13 до 18 років. Тривала довга публічна дискусія щодо лібералізації та її зв'язку з розвитком креативної економіки в Сінгапурі. Реакція художників, науковців, громадських інтелектуалів та активістів громадянського суспільства коливалася від сильно оптимістичних до глибоко песимістичних, що відображено в розділах, написаних для відредагованої книги «Ренесанс Сінгапур»: економіка, культура і політика. Різниця між тим, що є «культурою» і тим, що складає «мистецтво», була предметом дебатів у Сінгапурі. Для спроби визначення того, що є художнім, див. наприклад, Звіт Комітету з розгляду цензури 1992 року.[13]
Сінгапурський ботанічний сад є одним з трьох садів і єдиним тропічним садом, який має бути визнаний місцем Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.[14]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/16/LavenderFoodSquare-Singapore-20050617-original.jpg/220px-LavenderFoodSquare-Singapore-20050617-original.jpg)
Сінгапурська кухня є яскравим прикладом культурної різноманітності в Сінгапурі.[15] Наприклад, в центрах Сінгапуру, традиційно, малайський розносник продає також тамільську їжу. Китайські кіоски можуть продавати їжу з інгредієнтами або цілі страви малайської кухні.
Сингапурці вживають велику кількість різноманітних морепродуктівː крабів, молюсків, кальмарів і устриць. Однією з улюблених страв є скат, який їдять на банановому листі та самбалі (чилі).
Великі державні свята відображають расове розмаїття, включаючи китайський новий рік, буддійський день весака, мусульманське Рамазан-байрам та індуїстський Дівалі. Християни становлять велику і швидко зростаючу меншість, а Різдво, Страсна п'ятниця і День Нового року також є державними святами.
9 серпня Сінгапур святкує День незалежності серією подій — парад Національного дня, який є основною церемонією.
Багато сингапурців є двомовними. Більшість говорять сингапурською, англійською та іншою мовою, найчастіше мандарин, малайською, тамільською або сінгапурською розмовною англійською (Singlish). Сингапурська англійська мова практично не відрізняється від британської, малайзійської та індійської стандартної англійської мови у більшості аспектів граматики та орфографії, хоча існують певні відмінності у лексиці та незначні орфографічні відмінності; наприклад, слово 'swap' зазвичай пишеться 'swop'.[16]
Всі сингапурці вивчають англійську мову як першу мову в школах, а їхню рідну мову — як другу мову. Таким чином, більшість сингапурців є фактично двомовними, особливо молодь. У Сінгапурі використовуються чотири основні мови. «Національною» мовою Сінгапуру є Bahasa Melayu як знак визнання малайського народу корінним населенням Сінгапуру.[17] 85 % сингапурців не говорять малайською мовою. Малайська мова використовується в національному гімні, національному девізі та парадах.[18] Таміл є офіційною мовою, оскільки більшість південних азіатів в Сінгапурі є етнічними тамілами з Індії та Шрі-Ланки. У той час як більшість китайських сингапурців є нащадками південних китайських мігрантів, які говорили на різних регіональних мовах, офіційна мова в Сінгапурі — північна китайська мова.
Сінгапурська музична культура різноманітна, від рок-н-ролу до народної та класичної музики. Різні громади мають власні музичні традиції: китайці становлять найчисельнішу етнічну групу в Сінгапурі разом із малайцями, індійцями, а меншість складають народи різного етнічного походження, включно з європейцями.
Релігія в Сінгапурі характеризується різноманітністю релігійних вірувань і практик через різноманітне етнічне поєднання народів, що походять з різних країн. Більшість найважливіших релігійних конфесій присутні в Сінгапурі, а Міжрелігійна організація Сінгапуру визнає 10 основних релігій у державі. Аналіз дослідницького центру Pew 2014 показав, що Сінгапур є найбільш релігійно різноманітною нацією у світі[19].
- ↑ Singapore Cooperation Program. Архів оригіналу за 24 січня 2015.
{{cite web}}
: Cite має пустий невідомий параметр:|df=
(довідка) - ↑ SingStat. Архів оригіналу за 1 вересня 2015. Процитовано 5 січня 2019.
- ↑ Who Are The Peranakans and What Are Their Traditions?. culturally.co. 26 грудня 2017. Архів оригіналу за 2 жовтня 2020.
- ↑ Ministry of Education. Архів оригіналу за 25 березня 2013.
{{cite web}}
: Cite має пустий невідомий параметр:|df=
(довідка) - ↑ PM Lee on racial and religious issues (National Day Rally 2009) / Our News / Singapore United — Community Engagement Programme Portal [Архівовано 11 травня 2011 у Wayback Machine.]. Singaporeunited.sg (2009-08-16). Retrieved on 2013-07-21.
- ↑ Freedom in the World 2015. freedomhouse.org (англ.). 26 січня 2015. Архів оригіналу за 7 вересня 2019. Процитовано 5 січня 2019.
- ↑ Press Freedom Index. Архів оригіналу за 27 серпня 2015. Процитовано 5 січня 2019.
- ↑ Lotus Relocation (24 травня 2016). A Little Red Dot – Singapore: Our Heritage. lotusrelocation.com. Архів оригіналу за 7 січня 2018. Процитовано 8 квітня 2018.
- ↑ About Malay Heritage Centre. malayheritage.org.sg. Архів оригіналу за 23 березня 2018. Процитовано 8 квітня 2018.
- ↑ Hari Raya bazaar ‘a celebration of Singapore’s diversity’. todayonline.com. Архів оригіналу за 8 січня 2018. Процитовано 8 квітня 2018.
- ↑ Ethnic Integration Policy and SPR Quota. Housing Development Board. 1 жовтня 2015. Архів оригіналу за 10 червня 2020. Процитовано 5 квітня 2022.
- ↑ Jake Lloyd Smith, 24 July 2004. Singapore filmmaker takes Cut at censors [Архівовано 21 серпня 2017 у Wayback Machine.], Houston Chronicle, retrieved January 25, 2006
- ↑ Annex D: «Definition of the Term Artistic» in Report of the Censorship Review Committee 1992 http://www.spp.nus.edu.sg/ips/docs/pub/CRC%20report%201992.pdf [Архівовано 13 травня 2012 у Wayback Machine.]
- ↑ Centre, UNESCO World Heritage. UNESCO World Heritage Centre - World Heritage List. UNESCO World Heritage Centre (англ.). Архів оригіналу за 24 грудня 2018. Процитовано 6 січня 2019.
- ↑ «Singapore Food.» [Архівовано 5 липня 2011 у Wayback Machine.] Singaporefoodhistory.com [Архівовано 24 вересня 2015 у Wayback Machine.]. Accessed July 2011.
- ↑ Singapore, Indonesia on track to implement automatic tax data swop. Архів оригіналу за 3 квітня 2015. Процитовано 3 вересня 2015.
- ↑ Brunei's No.1 News Website. www.brudirect.com. Архів оригіналу за 11 жовтня 2017. Процитовано 6 січня 2019.
- ↑ Singapore Arms and Flag and National Anthem Act (Cap. 296, 1985 Rev. Ed.)
- ↑ Global Religious Diversity. Pew Research. Архів оригіналу за 5 квітня 2014. Процитовано 15 квітня 2014.