Луллубеї — Вікіпедія
Луллубеї (𒇻𒇻𒉈) | |
---|---|
![]() | |
Ареал | сучасні Іран/Ірак |
Мова | |
Релігія | Месопотамська релігія |
Луллубеї або лулубеї (аккад.: 𒇻𒇻𒉈: Lu-lu-bi, аккад.: 𒇻𒇻𒉈𒆠: Lu-lu-biki «країна луллубеїв») — група кочових войовничих племен з Близького Сходу. Мешкали в регіоні Лулубум в верхів'ях річки Діяла в горах Загрос на схід від Дворіччя протягом III тисячеліття до н. е.
В урартській мові «лулу» означало «ворог-чужинець»[1].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/22/Lullubi-ki_on_the_Anubanini_Rock_Relief.jpg/100px-Lullubi-ki_on_the_Anubanini_Rock_Relief.jpg)
На даний час немає достовірної інформації про походження та етногенез луллубеїв. Мова, якої розмовляли луллубеї зберіглася лише через власні назви (зазвичай імена) та в ассирійському лексиконі, де зазначається слово на позначення божества — «кіурум[1]»; через відсутність власних письмових джерел, знання про луллубеїв збираються з письмових свідчень інших народів, які в певні часи або мали певні дипломатичні стосунки з луллубеями, або були в стані війни[2]. Варто також зазначити, що слово «лулубі» (як це було і з гутіями) в месопотамських текстах використовувалося на позначення будь-яких східних/гірських загарбників, що підкреслюється й можливою етимологією від урартського lu-lu («загарбник»)[1]. Зважаючи на неоднорідність джерел та відсутність будь-яких даних щодо луллубеїв, наразі більшість дослідників сходяться на тому, що лулубеї не були окремим народом чи етносом, а позначали широку групу різних племен[3].
Лулубі, як назва місцевості, з'являється ще в ранньодинастичний період. Зазвичай слово використовували на позначення території в сучасному Курдистані (Сулейманія), біля гір Загрос. Наприклад, в шумерській легенді «Лугальбанда та птиця Анзуд», події якої відбуваються під час правління Енмеркара із Урука, згадуються «гори Лулубі», де Лугальбанда зустрічає птицю Анзуд[4]. В текстах часів Саргона Аккадського згадується територія з такою назвою, яка є частиною тогочасного Аккаду[5].
Основна діяльність луллубеїв припадає на III тис. до н. е. Згідно з текстами ранньодинастичного періоду, Межиріччя перебувало у стані війни з луллубеями, проте в деяких джерелах згадуються й часи перемир'я. Подекуди навіть встановлювалися дипломатичні стосунки та йшла торгівля, племена поставляли аккадцям худобу, рабів та коней[6].
Під час правління Саргонівської династії луллубеї починають робити жорстокі набіги на Межиріччя, через це аккадський цар Нарамсін (правив близько 2291-2254 до н. е.) споряджає кампанію проти загарбників та, імовірно, перемагає царя Сатуні й підпорядковує собі луллубеїв; цю подію увічнено на одному із шедеврів месопотамского мистецтва — стелі Нарам-Суена[7].
У XXIII ст. до н. е. гутії завоювали Аккад і забрали собі більшість територій, зокрема й країну Лулубі. Канішба, король Сімуррума, підбурював свій народ разом з луллубеями повстати проти Еррідупізира, короля гутіїв[5]; проте не ясно як саме відбувалися події під час гутійського господства у Межиріччі, відомо лише, що згодом луллубеї відновили свою незалежність і продовжили свої напади, що прискорило падіння першої аккадської імперії.
Луллубеї згадуються в текстах Третьої династії Ур; згідно з текстами економічного характеру, вони експортували худобу та імпортували зерно[8]. Цар Шульгі перемагав луллубеїв як мінімум 9 разів[5], вважається[9], що луллубеї починають створювати свої колонії (наприклад, Лулубуна біля міста Лагаш) та асимілюватися в аккадську державу; в цей же період згадується велика кількість представників луллубеїв на важливих посадах в південному Межиріччі[10].
В II тис. до н. е. термін «лулубі» починають використовувати на позначення будь-яких народів, що проживають у горах. Проте «країна Лулубі» знову з'являється наприкінці XII ст. до н. е., коли Навуходоносор I та Тіглатпаласар І повідомляють про її завоювання.
Луллубеї були групою войовничих кочових племен, які проживали на родючій долині у підніжжя гір Загрос. Вони промишляли збиральництвом та полюванням, подекуди торгували із сусідами або чинили набіги на месопотамські торгівельні шляхи. Крім того, вони тримали худобу, яка була основою їх харчування[11].
Вони формували так звані «королівства», одночасно могли правити декілька королів. Зазвичай луллубеїв зображували як воїнів з голими торсами та зодягнутих в шкури тварин. У них були короткі бороди та довге волосся, яке вони заплітали в косички[12].
- ↑ а б в Campbell, Lyle (2018). Language isolates. Abingdon, Oxon. ISBN 978-1-317-61091-5. OCLC 1000447105.
- ↑ Margaret., Bunson, (2012). Encyclopedia of ancient Egypt. Facts On File. ISBN 978-0-8160-8216-2. OCLC 739646529.
- ↑ (Jesper), Eidem, J. (1992). The Shemshāra Archives 2 : the administrative texts. Kongelige Danske Videnskabernes Selskab. OCLC 682467813.
- ↑ The Electronic Text Corpus of Sumerian Literature. etcsl.orinst.ox.ac.uk. Архів оригіналу за 13 квітня 2021. Процитовано 13 травня 2021.
- ↑ а б в Foundation, Encyclopaedia Iranica. Welcome to Encyclopaedia Iranica. iranicaonline.org (амер.). Архів оригіналу за 10 квітня 2010. Процитовано 13 травня 2021.
- ↑ Bagnall, Roger S; Brodersen, Kai; Champion, Craige B; Erskine, Andrew; Huebner, Sabine R, ред. (21 січня 2013). The Encyclopedia of Ancient History (англ.) (вид. 1). Wiley. doi:10.1002/9781444338386. ISBN 978-1-4051-7935-5. Архів оригіналу за 15 травня 2021. Процитовано 16 травня 2021.
- ↑ Lullubi | people. Encyclopedia Britannica (англ.). Архів оригіналу за 27 серпня 2021. Процитовано 16 травня 2021.
- ↑ Owen, David I. (1981-07-XX). D. O. Edzard and G. Farber. Répertoire géographique des textes cunéiformes, 2: Die Orts-und Gewässernamen der Zeit der 3. Dynastie von Ur. Journal of Cuneiform Studies. Т. 33, № 3-4. с. 244—269. doi:10.2307/1359908. ISSN 0022-0256. Процитовано 16 травня 2021.
- ↑ Steinkeller, Piotr (1988-03-XX). The Date of Gudea and His Dynasty. Journal of Cuneiform Studies. Т. 40, № 1. с. 47—53. doi:10.2307/1359706. ISSN 0022-0256. Процитовано 16 травня 2021.
- ↑ Sigrist, R. Marcel (1979-07-XX). Nouveaux noms géographiques de l'empire d'Ur III. Journal of Cuneiform Studies. Т. 31, № 3. с. 166—170. doi:10.2307/1359826. ISSN 0022-0256. Процитовано 16 травня 2021.
- ↑ 1905-1979., Cameron, George G. (George Glenn), (1994). History of early Iran. UMI. ISBN 0-226-09226-7. OCLC 31359259.
- ↑ Bahrani, Zainab (2008). Rituals of war : the body and violence in Mesopotamia. New York: Zone Books. ISBN 978-1-890951-84-9. OCLC 137325300. Архів оригіналу за 6 травня 2022. Процитовано 16 травня 2021.
- Cambridge Ancient History
- Sar-e Pol-e Zahab [Архівовано 17 травня 2021 у Wayback Machine.] (англ.)
- Britannica, T. Editors of Encyclopaedia (2014, September 2). Lullubi. Encyclopedia Britannica(англ.)