Морський старт — Вікіпедія
Морський старт | |
Галузь промисловості | Космічна промисловість |
---|---|
Дата створення / заснування | 1995[1][2] |
![]() | |
Офіційна назва | англ. Sea Launch SA (1995)[3] англ. SL Aerospace SA (квітень 2018)[3] |
Країна | ![]() |
Організаційно-правова форма | Акціонерне товариство[d] |
Власник | Ракетно-космічна корпорація «Енергія» імені С.П. Корольова[3] |
Є власником | Sea Launch Commanderd[3] і Odysseyd[3] |
Розташування штаб-квартири | Ньйон[4] |
Час/дата припинення існування | 2018 |
Офіційний сайт(англ.) | |
![]() |
Морський старт (англ. Sea Launch) — плавучий космодром для запуску ракет «Зеніт-3SL». Сі Лонч (Sea Launch) — міжнародний консорціум з експлуатації космодрому «Морський старт».
Ідея морського космодрому полягає в тому, щоб доставляти ракету-носій морем на екватор, де умови для запуску оптимальніші завдяки можливості використовувати інерцію обертання Землі. Точка старту — Тихий океан, 154 градуси західної довготи, поблизу острова Різдва.
У 2014 році космодром здійснив останній запуск. Після переговорів його купила російська компанія S7. У лютому 2020 року «Морський старт» перебазували до Росії у порт Слов'янка біля Владивостоку. Зрештою 23 квітня 2020 року президент S7 Владислав Філев оголосив про замороження проєкту на невизначений термін[5].
Міжнародний консорціум «Сі Лонч» був створений в 1995 році. У нього входять американська аерокосмічна корпорація «Боїнг», що забезпечує загальне керівництво і фінансування (40 % капіталу), російська ракетно-космічна корпорація «Енергія» (25 %), українські КБ «Південне» і ПО «Південмаш» (15 %), а також — норвезька суднобудівна компанія «Акер Квернер» (20 %).
Початкова вартість проєкту становила 3,5 млрд дол.
Бюджет фази розробки був значно перевищений, головним чином, за контрактами з компаніями групи «Кварнер», «Боїнг Коммершиал Спейс Компані» (БКСК), за змістом компаній «Сі Лонч». Цей перевитрата у вигляді декількох сотень мільйонів доларів позикових коштів і витрат на їх обслуговування ліг важкої фінансовим навантаженням на бюджет компанії «Сі Лонч» на фазі операцій. На додаток до цього збільшення на 40 % початкової ціни блоку корисного вантажу, що поставляється БКСК, в порівнянні з бізнес-планом, безперервне збільшення витрат на утримання та експлуатацію платформи та складально-командного судна, поява нових статей витрат у сфері відповідальності БКСК, не передбачених у бізнес-плані, в поєднанні з низькими (нижче бізнес-плану) цінами на запуски не дозволили подолати фінансове спадщина фази розробки. Дефіцит коштів з року в рік збільшувався.
У 2005—2006 рр. за ініціативи РКК «Енергія» робилися спроби скоротити витрати (і створена спеціальна комісія) і одночасно збільшити дохідну частину за рахунок активізації маркетингу і більш агресивних цін. Була отримана позитивна динаміка, але в 2006 р. залихоманило виробництво і постачання двигунів і ракет «Зеніт-3SL». Це практично звело до нуля всі зусилля в спробі вийти на беззбитковий бізнес.
Діагноз, поставлений фінансовим труднощам проєкту в 2007 р., дозволив президенту Корпорації В. А. Лопоті знайти російського інвестора — власника компанії Upland Comnet Limited. У березні 2008 р. в Осло було озвучено пропозицію партнерам; в травні в РКК «Енергія» відбулося обговорення плану просування угоди; в липні в Лондоні погоджено основні параметри і документи угоди. Процес узгодження основних документів угоди і цін довгострокових контрактів поставних проходив у вересні в Осло, однак був важким і затягнувся до листопада 2008 р. До того часу дала знати про себе світова фінансова криза, і інвестор втратив фінансові можливості для угоди.
Значний інтерес проявила компанія Tennenbaum. Вона сформувала умови DIP-фінансування, запросила РКК «Енергія» взяти участь в посильної частці. Кілька місяців йшли обговорення, але пропозиції Tennenbaum не були підтримані іншими партнерами.
Space Launch Services — спільне підприємство, створене спеціально для цієї мети американськими компаніями Excalibur Almaz і Planet Space.
Пропозиція цієї компанії передбачала перебазування комплексу «Морський старт» в порт мису Канаверал штату Флорида і використання двоступеневої ракети «Зеніт-3SL» для доставки вантажів та екіпажу на МКС з використанням КК Excalibur (капсули російського КК «Алмаз»). Ця пропозиція підтримувалася українськими партнерами.
22 червня 2009 року компанія оголосила про своє банкрутство та фінансову реорганізацію згідно з главою 11 Кодексу США про банкрутство.
Реорганізована група компаній «Сі Лонч» з належними їй стартовою платформою і складально-командним судном, інфраструктурою базового порту та іншими активами, а також бізнес перейшли у володіння нових акціонерів: основного (80 %) — ВАТ «Енергія Оверсіз» і міноритарних — компанії «Сі Лонч Траст LLC» (штат Делавер) — власника частки групи «Боїнг» і групи «Акер» (5 %) і РКК «Енергія» (15 % у вигляді привілейованих акцій).
Також в кінці 2010 р. на прохання компанії Energia Logistics LLC була підготовлена довідка «Космічна головна частина (некапсульованний варіант) на базі головного обтікача типу 81КС розробки РКК «Енергія» для РКП «Зеніт-3SL». У ній були представлені матеріали по можливості розробки та виготовлення РКК «Енергія» спільно з кооперацією некапсульованої космічної головної частини на базі ГО типу 81КС із зазначенням виду необхідних для цього робіт, їх вартісної і тимчасової оцінки, включаючи роботу із збирання та перевірки КГЧ в базовому порту.
24 вересня 2011 в 13:18 за місцевим часом здійснено успішний запуск КА Atlantic Bird 7 по програмі «Морський старт». Таким чином робота проєкту після завершення процедури банкрутства відновилася.
У 2015 представник „Роскосмосу“ заявив, що Росія продала свою частку у консорціумі.[джерело?]
У вересні 2016 повідомлено, що російський авіахолдинг S7 Group придбав космодром «Морський старт». Предметом угоди є корабель Sea Launch Commander, платформа Odyssey з установленим на них обладнанням ракетного сегмента, наземне обладнання у базовому порту Лонг-Біч (США) і товарний знак Sea Launch. Вивести комплекс з консервації і почати пускову діяльність планується наприкінці 2018 року. Росіяни розраховують, що зможуть зробити до 70 пусків протягом 15 років[6].
Демонстраційний супутник DemoSat масою 4,5 т був запущений 28 березня 1999 року[7]. У жовтні того ж року був успішно здійснений перший комерційний запуск. До жовтня 2011 було здійснено 31 морський запуск, зокрема 28 успішних, 1 частково успішний і 2 невдалих.
Точка старту — акваторія Тихого океану в точці з координатами 0°00' пн.ш. 154°00' з. д., поблизу острова Різдва. За зібраною за 150 років статистикою ця ділянка Тихого океану вважається фахівцями найбільш спокійною і віддаленою від морських шляхів. Проте, вже кілька разів непрості погодні умови змушували переносити час запуску на кілька днів. А одного разу зумовили повернення комплексу в базовий порт через сильні течії.
Недалеко від точки старту (0°0'1» «пн.ш. 153°54'46»" з.д.) знаходиться метеорологічний буй 51028 національного управління за атмосферою і океану.
січень | лютий | березень | квітень | травень | червень | липень | серпень | вересень | жовтень | листопад | грудень | рік | |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Середня температура повітря, C | 25.3 | 25.4 | 25.6 | 26.4 | 26.7 | 26.3 | 25.8 | 25.5 | 26.1 | 25.4 | 25.5 | 25.4 | 25.8 |
Середня температура води, C | 25.5 | 25.5 | 25.7 | 26.6 | 26.8 | 26.4 | 25.9 | 25.6 | 26.5 | 25.6 | 25.8 | 25.7 | 26.0 |
Середня швидкість вітру, м/с | 13.2 | 12.7 | 11.0 | 10.5 | 9.7 | 11.0 | 11.9 | 12.3 | 11.4 | 12.6 | 12.0 | 13.4 | 11.8 |
Пориви вітру, м/с | 16 | 15.3 | 13.4 | 12.8 | 11.9 | 13.4 | 14.4 | 15 | 13.8 | 15.1 | 14.5 | 16.1 | 14.3 |
Значима висота хвилі, м | 2.2 | 2.2 | 2 | 2.1 | 2 | 1.9 | 2 | 2 | 1.7 | 1.9 | 1.8 | 2.1 | 2 |
Використовуючи існуючу інфраструктуру Зеніт на космодромі Байконур, система «Наземний старт» заснована на зміненій версії транспортного засобу «Морського старту», триступінчатої ракети Zenit 3SLB. Zenit 3SLB може використовуватись для запуску комерційних супутників вагою до 3,5 т. Двоступінчата ракета Zenit-2SLB може використовуватись для підйому корисних вантажів вагою до 13 т на похилі низькі земні орбіти.
Морський сегмент комплексу «Морський старт» складається з двох морських судів: стартової платформи (СП) «Одісей» і складально-командного судна (СКС).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bf/SeaLaunch-Odyssey.jpg/280px-SeaLaunch-Odyssey.jpg)
Стартова платформа «ODYSSEY» має свою історію. Це колишня самохідна нафтовидобувна платформа «OCEAN ODYSSEY», побудована в Йокосуці, Японія в 1982 — 1984 роках. Платформа відповідала класу для необмеженого району мореплавання. Бурова вишка платформи була повністю закрита, щоб можна було працювати при температурі навколишнього повітря до −35°C. 22 вересня 1988 року під час видобутку нафти в Північному морі на платформі виникла сильна пожежа, що увійшла у світову історію найбільших морських катастроф. Після пожежі платформа була частково демонтована і за прямим призначенням більше не використовувалася. У 1992 платформа пройшла ремонт і переобладнання в бурову платформу на Виборзькому суднобудівному заводі. Було прийнято рішення використовувати її у проєкті «Морський старт». В 1996 — 1997 платформа пройшла переобладнання на верфі «Rosenberg» в Ставангері, Норвегія і стала називатися Odyssey. Другий етап переобладнання СП проходив на Виборзькому суднобудівному заводі перейменованому до того часу в «Кварнер-Виборг-Верф».
Характеристики СП: довжина 133 м, ширина 67 м, висота 60 м, водотоннажність 46 тис. тонн.
Під час старту ракети на стартовій платформі не залишається жодної людини: вони переміщаються на складально-командне судно.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d5/SeaLaunch-Commander.jpg/280px-SeaLaunch-Commander.jpg)
До комплексу входить також командне судно, побудоване на шотландському заводі, що належить «Акер Квернер». Порт приписки — Лонг Біч (Каліфорнія).
Складально-командне судно «Sea Launch Commander» було побудовано спеціально для проєкту «Морський старт» компанією «Kvaerner Govan Ltd.», Глазго, Шотландія в 1997 році. У 1998 СКС було дообладнано на Канонерському суднобудівному заводі, Санкт-Петербург. СКС оснащено системами та обладнанням, що дозволяють проведення на його борту комплексних випробувань ракети-носія і розгінного блоку, заправку розгінного блоку висококиплячими компонентами палива і газами, складання ракети-носія.
СКС виконує також функції центру управління при підготовці та пуску ракети-носія. На СКС розташовуються командний пункт управління польотом розгінного блоку і засоби прийому та обробки телевимірювань.
Характеристики СКС: довжина 203 м, ширина 32 м, висота 50 м, водотоннажність 27 тис.тонн, максимальна швидкість 21 вузол.
22 червня 2009 року міжнародний консорціум Sea Launch Company (SLC) оголосив про своє банкрутство і фінансову реорганізацію. Згідно з даними, вказаними в заяві компанії, її активи складають від 100 до 500 мільйонів доларів, а борги — від 500 мільйонів до одного мільярда доларів. "Ми хочемо запевнити наших замовників, постачальників та партнерів, що після подання заяви «Морський старт» має намір продовжити свою діяльність. Реорганізація, згідно з главою 11, дає нам можливість продовжити свою діяльність і сконцентрувати зусилля на розробці планів нашого подальшого розвитку ", — повідомила компанія[20].
У березні 2010 рада директорів Sea Launch Company ухвалила рішення віддати ракетно-космічній корпорації «Енергія» «головну роль» в проєкті «Морський старт»[21] 27 жовтня 2010 компанія Sea Launch успішно вийшла з процедури реорганізації.
Провідну роль в проєкті після реорганізації грає російська РКК «Енергія», яка управляє проєктом через свої дочірні структури — Energia Overseas Ltd. (Москва, Росія) та Energia Logistics Ltd. (Long Beach, CA, USA).
- Sea Launch AG (центральний офіс в м. Берні, Швейцарія) — продаж і маркетинг, договірна робота з замовниками космічного апарату. Замовляє пускові послуги у ELUS.
- Energia Logistics Ltd. [United States] (ELUS) — пускові послуги, включаючи замовлення і оплату всієї польотної матеріальної частини, страхування місії.
- Energia Logistics Russian Federation (ELRF) — агент з придбання та продажу розгінного блоку DM-SL і РН «Зеніт-2S» між ELUS і контрагентами. Забезпечує регулярний моніторинг роботи контрагентів і їх субпідрядників, платежі між ELUS, контрагентами і субпідрядниками та їх моніторинг. Контракти з транспортування матеріальної частини в Базовий порт.
- Boeing Commercial Space Company (BCSC) — корисне навантаження і її системна інтеграція, аналітична підтримка для ELUS в частині корисного навантаження, аналізу місії, планування пусків на верхньому рівні, послуги перекладу, підтримка замовників пускових послуг.
- РКК «Енергія» — виготовлення та складання розгінного блоку DM-SL, моніторинг своїх субпідрядників, технічна підтримка для ELRF.
- ВО «Південмаш» / ДКБ «ПІВДЕННЕ» — виготовлення та складання РН «Зеніт-2S», моніторинг своїх субпідрядників, інженерна підтримка в частині РН «Зеніт-2S».
- Повітряний старт
- РН Циклон-4М — перший ступінь буде з ракети РН «Зеніт», а значить і стартовий стіл аналогічної конструкції як в «Зеніту»
- ↑ https://s7space.ru/en/launch-sea/
- ↑ Cain F. Sea Launch... On Land? — Universe Today, 2003.
- ↑ а б в г д https://spacenews.com/s7-closes-sea-launch-purchase-future-rocket-tbd/
- ↑ http://web.archive.org/web/20180307082253/http://www.sea-launch.com/about/11398
- ↑ «Неправильно ставить коммерсанта в ситуацию, когда его точно посадят». Владелец S7 Владислав Филев о правилах игры во время эпидемии. Архів оригіналу за 31 травня 2020. Процитовано 2 червня 2020.
- ↑ Російський авіахолдинг S7 Group придбав плавучий космодром «Морський старт». УНІАН. 28.09.2016. Архів оригіналу за 14 лютого 2022. Процитовано 28.09.2016.
- ↑ 25 років першому пуску за програмою «Морський старт». 28.03.2024
- ↑ «Морський старт» успішно доставив «Thuraya-3» на орбіту [Архівовано 29 квітня 2010 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ «Морський старт» успішно доставив «DirecTV-11» на орбіту [Архівовано 30 квітня 2010 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ «Морський старт» успішно доставив «Galaxy 18» на орбіту [Архівовано 30 квітня 2010 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ «Морський старт» успішно доставив «EchoStar XI» на орбіту [Архівовано 30 квітня 2010 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ «Морський старт» успішно доставив «Galaxy 19» на орбіту [Архівовано 29 квітня 2010 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ «Морський старт» успішно доставив «SICRAL 1B» на орбіту [Архівовано 7 січня 2013 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ «Морський старт» успішно доставив «Atlantic Bird 7» на орбіту [Архівовано 27 вересня 2011 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ Успішно стартувала ракета-носій «Зеніт-3SL», створена українськими конструкторами. Архів оригіналу за 6 червня 2012. Процитовано 5 червня 2012.
- ↑ «Морський старт» успішно доставив «Intelsat-21» на орбіту [Архівовано 14 листопада 2012 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ «Морський старт» успішно доставив «Intelsat-21» на орбіту [Архівовано 14 листопада 2012 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ Sea Launch Experiences a Launch Failure on Intelsat 27 Mission [Архівовано 5 лютого 2013 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ Sea Launch Successfully Launches EUTELSAT 3B. www.sea-launch.com (англійська) . 27 травня 2014. Архів оригіналу за 27 травня 2014. Процитовано 30 серпня 2023.
- ↑ Sea Launch Files Chapter 11 to Address Financial Challenges. Архів оригіналу за 26 червня 2009. Процитовано 17 липня 2009.
- ↑ Россия возглавит обанкротившийся проект «Морской старт». Архів оригіналу за 4 квітня 2010. Процитовано 1 квітня 2010.
- Національне космічне агентство України: «Морський старт» (архів)
- Офіційний сайт Сі Лонч [Архівовано 27 квітня 2006 у Wayback Machine.] (англ.)
- «Морський старт» на сайті «Боїнга» (англ.) (архів)
|