П'єтро Новеллі — Вікіпедія
П'єтро Новеллі | ||||
---|---|---|---|---|
італ. Pietro Novelli | ||||
![]() | ||||
П'єтро Новеллі, умовний графічний портрет 1821 р. | ||||
При народженні | італ. Pietro Novelli | |||
Народження | 2 березня 1603 Монреале, Провінція Палермо, Сицилія, Королівство Італія | |||
Смерть | 27 серпня 1647 (44 роки) | |||
Палермо, Королівство Італія | ||||
Національність | італієць | |||
Країна | Італія | |||
Жанр | історичний живопис | |||
Навчання | у батька П'єтро Антоніо Новеллі | |||
Діяльність | художник, архітектор | |||
Напрямок | караваджизм, раннє бароко | |||
Роки творчості | 1627—1647 | |||
Вплив | Караваджо | |||
Твори | релігійний живопис, портрети | |||
Діти | Rosalia Novellid | |||
Роботи в колекції | Музей Прадо, Художній інститут Чикаго, Музей Ґетті, Музей мистецтв Філадельфії, Національні галереї Шотландіїd, Ермітаж, Музей образотворчих мистецтв, Бостонський музей образотворчих мистецтв, Рінглінг музей, Музей історії мистецтв, Національна галерея Ірландії, Palazzo Abatellisd і Museo de la Trinidadd | |||
| ||||
![]() | ||||
П'єтро Новеллі (італ. Pietro Novelli; 2 березня 1603, Монреале, Сицилія — 27 серпня 1647, Палермо) — італійський художник доби бароко першої половини XVII ст. Відомий за прізвиськом Монреалезе.
Народився у місті Монреале, на острові Сицилія. Батько П'єтро Антоніо Новеллі був художником та майстром мозаїк. Батьо і був першим вчителем для сина. Батьки були в контакті з шляхетним паном Карло Маріо Вентимілья, котрий був математиком та освіченою особою. Пан Вертимілья навчав хлопця математиці.
Формування художньої особистості в П'єтро Новеллі припало на роки переходу від маньєризму до раннього бароко. Художники Сицилії мали можливість знайомства з новітніми тенденціями в італійському мистецтві через поодинокі зразки релігійного живопису, що потрапили до храмів острова. Тут декотрий час працювали художники — генуезці, приїздили Караваджо (у 1609 р.) та Антоніс ван Дейк (у 1624 р.)
1618 року П'єтро Новеллі перебрався у місто Палермо, де влаштувався у майстерню художника Віко Каррера (1555—1623). Серед перших датованих картин молодого майстра — «Св. Антоній абат» 1626 року для однойменної церкви в Палермо. Молодого художника зі здібностями помітили і він почав працювати як за замовами релігійних громад, так як декоратор на віллах заможних володарів.
В період 1622—1625 років П'єтро Новеллі відвідав Рим. де він вивчав твори художників — попередників та сучасних римських митців. 1630 оку він відвідав Неаполь, що був одним із центрів художників-караваджистів. Серед митців Неаполя П'єтро Новеллі виділяв твори Хосе де Рібера. Відтоді низка картин сицилійського майстра мала впливи картин Хосе де Рібера.
Як художник він виборов авторитет і за право мати образа та картини його роботи почали змагатися аристократи, храми, релігійні братства та монастирі в Сицилії. 20 вересня 1636 року Сенат Палермо надав художникові посаду інженера та архітектора. Серед його архітектурних творів — декоративна тріумфальна арка 1641 року на честь зустрічі королівського намісника графа Кабрера.
Серед учнів Новеллі — Франческо Маджотто.
Художник помер від ран, отриманих під час народного повстання у Палермо в серпні 1647 року. Поховання відбулося на цвинтарі Сан Доменіко у Палермо.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a1/%C2%AB_%D0%A4%D1%96%D0%BB%D0%BE%D1%81%D0%BE%D1%84_%D0%B7_%D1%80%D1%83%D0%BA%D0%BE%D0%BF%D0%B8%D1%81%D0%BE%D0%BC_%D1%82%D0%B0_%D0%BF%D1%96%D1%81%D0%BE%D1%87%D0%BD%D0%B8%D0%BC_%D0%B3%D0%BE%D0%B4%D0%B8%D0%BD%D0%BD%D0%B8%D0%BA%D0%BE%D0%BC_%C2%BB%2C_%D0%9F%27%D1%94%D1%82%D1%80%D0%BE_%D0%9D%D0%BE%D0%B2%D0%B5%D0%BB%D0%BB%D1%96_%281603-1647%29.jpg/200px-%C2%AB_%D0%A4%D1%96%D0%BB%D0%BE%D1%81%D0%BE%D1%84_%D0%B7_%D1%80%D1%83%D0%BA%D0%BE%D0%BF%D0%B8%D1%81%D0%BE%D0%BC_%D1%82%D0%B0_%D0%BF%D1%96%D1%81%D0%BE%D1%87%D0%BD%D0%B8%D0%BC_%D0%B3%D0%BE%D0%B4%D0%B8%D0%BD%D0%BD%D0%B8%D0%BA%D0%BE%D0%BC_%C2%BB%2C_%D0%9F%27%D1%94%D1%82%D1%80%D0%BE_%D0%9D%D0%BE%D0%B2%D0%B5%D0%BB%D0%BB%D1%96_%281603-1647%29.jpg)
- «Св. Антоній абат»
- «Непорочне зачаття»
- «Св. Іван Євангеліст»
- «Христос серед книжників в храмі»
- «Екстаз св. Франциска Ассізького»
- «Мучеництво св. Себастьяна»
- «Св. Ірина рятує св. Себастьяна»
- «Архангел Гавриїл перед Саваофом і благовіщенням», Музей Каподімонте, Неаполь.
- «Св. Петро відвідує св. Агату в ув'язненні»
- «Янгол виводить св. Петра з ув'язнення», церква Сан Пьєтро ін Вінколі, Палермо
- «Заручини Св. Йосипа та Марії зі св. Анною»
- «Каїн убив Авеля», Національна галерея старовинного мистецтва (Рим), Італія
- «Весілля в Кані галілейській»
- «Хростос воскрешає померлого Лазаря», до 1640 р. Національний музей Прадо, Мадрид
- «Богородиця гори Кармель»
- «Житіє св. Бенедикта»
- «Давид з головою Голіафа»
- «Св. Яків»
- «Оплакування Христа»
- «Марія Магдалина»
- «Св. Трійця», Музей образотворчих мистецтв (Будапешт)
- П'єтро Новеллі. «Екстаз св. Франциска Ассізького»
- П'єтро Новеллі. «Каїн убив Авеля», Національна галерея старовинного мистецтва (Рим), Італія
- П'єтро Новеллі. «Янгол виводить св. Петра з ув'язнення», церква Сан Пьєтро ін Вінколі, Палермо
- П'єтро Новеллі. «Христос воскрешає померлого Лазаря», до 1640 р. Національний музей Прадо, Мадрид
- Guido di Stefano. Pietro Novelli il monrealese. Palermo, Flaccovio, 1989.
- Autori vari. Pietro Novelli e il suo ambiente. catalogo della mostra, Palermo, Flaccovio, 1990.
- Teresa Viscuso, Pittori fiamminghi nella Sicilia occidentale al tempo di Pietro Novelli: nuove acquisizioni documentarie, in Pietro Novelli e il suo ambiente. — Palermo: Flaccovio, 1990, p. 101—114.
- Antonina Greco Di Bianca, Il Seicento in Sicilia: Pietro Novelli il Monrealese, in Il giornale dell'arte, 8.1990,80, p. 9.
- Vincenzo Scuderi, Pietro Novelli: tra reale e ideale, Monreale, 1990.(Kalós: Maestri Siciliani; 6).
- Antonio Cuccia, La prima maturità di Pietro Novelli: contributi all'attività giovanile, in Bollettino d'arte, 6.Ser. 84.1999(2000),108, p. 19-56.
- Antonio Cuccia, Opere giovanili di Pietro Novelli in Kalós, 13.2001,1, p. 26-31.
- Gaetano Bongiovanni, Scheda 143 (Pietro Novelli, Immacolata Concezione, 1635-36 ca., Palermo, Chiesa di Sant'Antonio di Padova), in Il cannocchiale e il pennello. Nuova scienza e nuova arte nell'età di Galileo, Firenze, Giunti, 2009, pp. 316—317, 382—383.