Піо Феді — Вікіпедія
Піо Феді | |
італ. Pio Fedi | |
Ім'я при народженні | Pio Fedi |
---|---|
Народився | 7 червня 1816 Вітербо, Лаціо, Італія |
Помер | 31 травня 1892[1] (75 років) Флоренція, Королівство Італія |
Громадянство | ![]() |
Жанр | релігійна скульптура, портрет, художній надгробок |
Навчання | в Римі |
Напрямок | академізм |
Роки творчості | 1835—1891 |
Працював у містах | Рим, Флоренція |
Основні роботи | портрет, релігійна скульптура, художній надгробок |
Пі́о Фе́ді (італ. Pio Fedi; 7 червня 1815 — 31 травня 1892) — італійський скульптор XIX століття, представник академізму.
Народився в місті Вітербо.
Художню освіту опановував в місті Флоренція. Але починав як учень в ювелірній майстерні, що була розташована на Старому мосту (Понте Веккіо). Навчався також у Флорентійській академії мистецтв. Викладачем малюнку у нього був Рафаель Морген, а гравюри на міді — Джованні Гаравілья.
1838 року він відбув у місто Відень, де відвідував Віденську академію мистецтв.
Багато обдарований Піо Феді отримав стипендію і повернувся в Італію, аби продовжити навчання в Римі. Навчався в Римі до 1844 року. У зв'язку з погіршенням зору був вимушений покинути техніку гравіювання і звернувся до скульптури.
1846 року він повернувся у Флоренцію. Леопольд ІІ надав йому замову створити дві декоративні скульптури для фасаду галереї Уффіці (скульпторів Ніколо Пізано та Андреа Цезальпіно). З нагоди урочистостей приєднання герцогства Тосканського і Флоренції до новоствореного королівства Італія Піо Феді отримав змову на алегоричну скульптуру «Культура Тоскани». Згодом отримав замову і на декілька алегоричних скульптур.
Серед скульптур роботи Піо Феді, що викликали захоплення сучасників — надгробок італійського поета Дж. Ніколліні у вигляді алегорії «Вільна Поезія» для церкви Санта Кроче у Флоренції та скульптурна група «Викрадення Поліксени».
«Викрадення Поліксени», створене в ненайкращий період розвитку італійської скульптури, втрачало специфіку скульптури і нагадувало живописну, картинну композицію доби маньєризму з її ускладненістю, надмірною динамікою і віртуозністю виконання при використанні далекого від реальності сюжету. Але динамізм групи завоював популярність і оригінал «Викрадення Поліксени» був виставлений в Лоджиї деі Ланчі у Флоренції як єдиний зразок скульптури XIX ст., гідний витримати порівняння з уславленими скульптурами доби відродження.
Скульптор взагалі мав нестабільну художню манеру і працював, використовуючи різні історичні стилі, серед яких пізній класицизм і академізм, ампір, елементи маньєризму і натуралізму в декоративних скульптурах.
Мав авторитет у художніх колах Флоренції. Серед його учнів був популярний скульптор Джованні Бастьяніні (1830—1868), котрий рано помер.
У місті Флоренція відкрита галерея Піо Феді. Приміщення галереї, де є невелика експозиція творів мистецтва, використовується також для проведення виставок. Заклад облаштовано в колишньому монастирі Санта-Кьяра. Церква і споруди монастиря походять з XIV століття. Але споруди пройшли декілька етапів перебудов і реконструкції. Монастир Санта-Кьяра було ліквідовано 1808 року. У XX столітті тут і облаштовано галерею Піо Феді.
- "Монумент генералу Манфредо Фанті ", Флоренція
- "Скульптор Ніколо Пізано ", декоративна скульптура для фасаду галереї Уффіці
- "Скульптор Андреа Цезальпіно ", декоративна скульптура для фасаду галереї Уффіці
- "Надгробок Фердінандо Бартоломеі "
- «Надгробок поета Дж. Ніколліні», алегорична скульптура «Вільна Поезія», Санта Кроче, Флоренція, 1877 р.
- "Викрадення Поліксени ", Флоренція
- Два кам'яні леви, Флоренція
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e8/Libert%C3%A0_della_Poesia_2.jpg/200px-Libert%C3%A0_della_Poesia_2.jpg)
- «Скульптор Ніколо Пізано», декоративна скульптура для фасаду галереї Уффіці
- «Скульптор Андреа Цезальпіно», декоративна скульптура для фасаду галереї Уффіці
- «Надгробок Фердінандо Бартоломеі»
- «Монумент генералу Манфредо Фанті», Флоренція
- Мистецтво Італії
- Академізм і салонне мистецтво
- Ювелірство
- Ампір
- Декаданс
- Скульптура Франції 19 століття
- Флорентійська академія мистецтв
- Pio Fedi. In: Ulrich Thieme, Felix Becker u. a.: Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Band 11, E. A. Seemann, Leipzig 1915, S. 336.
- Pio Fedi. In: Allgemeines Künstlerlexikon. Die Bildenden Künstler aller Zeiten und Völker (AKL). Band 37, Saur, München u.a. 2003, ISBN 3-598-22777-9, S. 406
- Энциклопедия Брокгауз и Ефрон
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Піо Феді