Юзеф Потоцький (каштелян) — Вікіпедія
![]() | Частина інформації в цій статті застаріла. |
Юзеф Потоцький | |
---|---|
Józef Potocki | |
Народився | близько 1695 |
Помер | 21 грудня 1764 с. Семенівка, нині Пустомитівський район, Львівська область, Україна |
Підданство | Річ Посполита ![]() |
Діяльність | урядник, меценат |
Відомий завдяки | фундатор костелу в Монастириську |
Титул | граф[1] |
Посада | посол Сейму Речі Посполитої[d], Канівський старостаd, староста чорштинськийd, щирецький старостаd і львівський каштелян |
Конфесія | католик |
Рід | Потоцькі |
Батько | Александр Ян Потоцький |
Мати | Тереза з Тарлів |
У шлюбі з | Констанція (Людвіка?) з Морштинів, Пелаґея з Потоцьких |
Діти | Іґнацій Потоцький, Францішек Пйотр Потоцький, Павел Потоцький, Каєтан Потоцький, Ян Потоцький, Юзеф Макарій Потоцький, Marianna Pelagia Potockad і Dominik Potockid |
Нагороди | |
![]() | |
Юзеф Потоцький (пол. Józef Potocki, пом. 21 грудня 1764, с. Семенівка,[2] нині Пустомитівський район, Львівська область) — польський шляхтич гербу Золота Пилява. Військовик, урядник, меценат. Представник примасівської гілки роду Потоцьких.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e7/%D0%A6%D0%B5%D1%80%D0%BA%D0%B2%D0%B0_%D0%A3%D1%81%D0%BF%D1%96%D0%BD%D0%BD%D1%8F_%D0%91%D0%BE%D0%B6%D0%BE%D1%97_%D0%9C%D0%B0%D1%82%D0%B5%D1%80%D1%96_%D1%83_%D0%9C%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D1%81%D1%82%D0%B8%D1%80%D0%B8%D1%81%D1%8C%D0%BA%D1%83.jpg/230px-%D0%A6%D0%B5%D1%80%D0%BA%D0%B2%D0%B0_%D0%A3%D1%81%D0%BF%D1%96%D0%BD%D0%BD%D1%8F_%D0%91%D0%BE%D0%B6%D0%BE%D1%97_%D0%9C%D0%B0%D1%82%D0%B5%D1%80%D1%96_%D1%83_%D0%9C%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D1%81%D1%82%D0%B8%D1%80%D0%B8%D1%81%D1%8C%D0%BA%D1%83.jpg)
Замолоду навчався, подорожував Німеччиною, Францією; повернувся, знаючи кілька мов, володіючи військовим мистецтвом[джерело?].
1727 р. записав фундуш для дерев'яного костелу в Монастириськах. Фундатор костелу Внебовзяття Пречистої Діви Марії. 1747 р. надав 4000 золотих для проведення відправ у головному вівтарі костелу в Монастириську[3]
Був власником міста Монастириська, сіл Дмитровичі (тепер Пустомитівський район), Юрківка (біля Ямполя). Улюблена маєтність — Семенівка в Щирецькому старостві. Мав чимало судових процесів з громадами, посесорами через утиски з його сторони (зокрема, у Солонці, Жирівці, Гуменцях).[джерело?]
1760 р. став кавалером ордену Білого Орла. 6 лютого 1764 p. сеймик передконвокаційний Руського воєводства в Судовій Вишні обрав його суддею каптуровим Львівської землі. Підписав акт конфедерації Руського воєводства. Керував судом каптуровим, який почався у львівській ратуші 19 березня, тривав до 25 жовтня 1764 р.[джерело?]
8 листопада 1764 року у Львові було оформлено акт дарування «Миколая на Бучачі, Потоці, Городенці, Печеніжині Потоцького воєводича белзького» (відпис знаходиться в архіві домініканів у Кракові). За ним місто Бучач з палацом, передмістями, селом Підзамочок та 14 сіл, належних до цього Бучацького ключа, отримували Антоній Міхал Потоцький (1702—1766) і його брат — львівський каштелян Юзеф. Нові дідичі Бучача — Юзеф та Антоній Міхал Потоцькі — зобов'язувались змурувати нову церкву в місті, бо стара руйнувалась.[4]
Посади: львівський каштелян (з 21 червня 1760 р. за сприяння посла Франції А. Р. Польмі через заслуги брата для політики Франції у Польщі), староста канівський (консенс;[5] Микола Василь Потоцький з політичних міркувань передав Юзефу Потоцькому 1762 року[6]), щирецький (отримав після смерти батька за згодою матері), чорштинський.[7]
Обряд поховання відбувся в костелі домініканів у Львові 28 грудня 1764 р.[5]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7c/Kazimierz_Wojniakowski_-_Portret_Franciszka_Piotra_Potockiego.jpg/200px-Kazimierz_Wojniakowski_-_Portret_Franciszka_Piotra_Potockiego.jpg)
Одружувався двічі. Перша дружина — Констанція (Людвіка?) з Морштинів, дочка Мар'яна. Друга дружина — дочка тлумацького старости Єжи Потоцького, сестра Йоанни з Потоцьких Яблоновської, внучка великого коронного гетьмана Фелікса Казімежа Потоцького Пелаґея (1768 року згадана власницею містечка Бариша;[8] 1768 або 1769 року продала за 760 000 злотих Устя-Зелене майбутньому белзькому каштеляну Юзефові Йоахимові Коморовскому[9]). Вдова 1765 року згадана в люстрації як посідачка Щирецького староства[10]. Діти (ними після смерти батька недовго опікувався брат Антоній Міхал):
- Іґнацій — староста канівський, канонік краківський,
- Юзеф Макарій — староста галицький, чорштинський,
- Домінік — староста сокольницький, дружина — Анна Домініка, донька вінницького та уланівського старости Юзефа Чосновського[11],
- Францішек Пйотр — староста щирецький, шеф реґіменту Потоцьких[12],
- Павел (близнюк Каєтана) — канонік краківський, схоластик катедральний[13] луцький,[1] дідич Бучача,
- Каєтан — канонік ґнєзненський, краківський,[1] дідич Бучача, Порохової[14], фундатор костелу в містечку Бариші[15],
- Ян — староста канівський з 1782 р.,[1] дідич Бучача,
- Пелаґія Маріанна — дружина литовського крайчого Зиґмунта Ґрабовського[1].
- ↑ а б в г д Potoccy (07) [Архівовано 19 жовтня 2016 у Wayback Machine.] (пол.)
- ↑ Jan Potocki h. Pilawa (Złota). Архів оригіналу за 12 грудня 2013. Процитовано 7 серпня 2013.
- ↑ Ostrowski J. K. Kościół parafialny p.w. Wniebowzięcia Najświętszej Panny Marii w Monasterzyskach… — S. 84—85. (пол.)
- ↑ Skrzypecki T. H. Potok Złoty na tle historii polskich kresów południowo-wschodnich. — Opole : Solpress, 2010. — S. 78—79. — ISBN 978-83-927244-4-5. (пол.)
- ↑ а б Dymnicka-Wołoszyńska H. Potocki Józef h. Pilawa (ok. 1695—1764)… — S. 73.
- ↑ Zielińska Z. Potocki Mikołaj Basyli // Polski Słownik Biograficzny. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk — Łódź, 1984. — T. XXVIII/1, zeszyt 116. — S. 114. (пол.)
- ↑ Potoccy (03) [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] (пол.)
- ↑ Quirini-Popławski R. Kościół parafialny p.w. Św. Trójcy w Baryszu // Kościoły i klasztory rzymskokatolickie dawnego województwa ruskiego. — Kraków : Antykwa, drukarnia «Skleniarz», 2010. — Cz. I. — T. 18. — 509 il. — S. 14. — ISBN 978-83-89273-79-6. (пол.)
- ↑ Betlej A. Kościół parafialny p.w. Św. Trójcy w Uściu Zielonym // Kościoły i klasztory rzymskokatolickie dawnego województwa ruskiego. — Kraków : Antykwa, drukarnia «Skleniarz», 2010. — Cz. I. — T. 18. — 509 il. — S. 297. — ISBN 978-83-89273-79-6. (пол.)
- ↑ Szczerzec // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1890. — Т. XI. — S. 854. (пол.)
- ↑ Boniecki A. Herbarz polski: wiadomości historyczno-genealogiczne o rodach szlacheckich. — Warszawa : Warszawskie Towarzystwo Akcyjne S. Orgelbranda S[yn]ów), 1901. — Cz. 1. — T. 4. — S. 27. (пол.)
- ↑ Czappe M. Potocki Franciszek Piotr h. Pilawa (1745—1829) // Polski Słownik Biograficzny. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk — Łódź, 1984. — T. XXVIII/1, zeszyt 116. — S. 127—132. (пол.)
- ↑ Czyż A. S., Gutowski B. Cmentarz miejski w Buczaczu. — Warszawa : drukarnia «Franczak» (Bydgoszcz), 2009. — zeszyt 3. — 118 il. — S. 19. — (Zabytki kultury polskiej poza granicami kraju. Seria C). — ISBN 978-83-60976-45-6. (пол.)
- ↑ Quirini-Popławski R. Kościoł parafialny p.w. Najśw. Panny Marii Królowej Korony Polskej w Porchowej // Kościoły i klasztory rzymskokatolickie dawnego województwa ruskiego. — Kraków : «Antykwa», drukarnia «Skleniarz», 2010. — Cz. I. — T. 18. — S. 175.
- ↑ Quirini-Popławski R. Kościoł parafialny p.w. Św. Trójcy w Baryszu… — S. 16.
- Dymnicka-Wołoszyńska H. Potocki Józef h. Pilawa (ok. 1695—1764) // Polski Słownik Biograficzny. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk — Łódź : Zakład Narodowy Imienia Ossolińskich, Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1984. — T. XXVIII/1. — Zeszyt 116. — 1—176 s. — S. 72—73. (пол.)
- Ostrowski J. K. Kościół parafialny p.w. Wniebowzięcia Najświętszej Panny Marii w Monasterzyskach // Materiały do dziejów sztuki sakralnej na ziemiach wschodnich dawnej Rzeczypospolitej. . — Kraków : Międzynarodowe Centrum Kultury, Drukarnia narodowa, 1996. — Cz. I: Kościoły i klasztory rzymskokatolickie dawnego województwa ruskiego. — T. 4. — 211 s., 402 il. — ISBN 83-85739-34-3 (пол.)
- Józef Potocki h. Pilawa (Złota) [Архівовано 29 вересня 2013 у Wayback Machine.] (пол.)
- Jan Potocki h. Pilawa (Złota) (пол.)