Излизане в открития космос – Уикипедия
Излизане в открития космос (на английски: Extra-vehicular activity или съкр. (EVA) е действие извършено от космонавт, който се намира в космическото пространство и е извън борда на космически кораб. Терминът по-често се използва за разходка направена извън космически кораб обикалящ около Земята – космическа разходка, но може да се отнася и за разходка направена по повърхността на Луната – лунна разходка.
Определение
[редактиране | редактиране на кода]Поради различните конструкции на ранните космически кораби, космическите програми на САЩ и СССР дефинират термина „излизане в открития космос“ по различен начин. Руснаците го определят като състояние на космонавта във вакуум. Американците считат, че излизането е започнало, когато скафандъра бъде включен към собственото си автономно захранване.
История
[редактиране | редактиране на кода]На 18 март 1965 г. Алексей Леонов излиза през шлюза на космическия кораб Восход 2 в откритото космическо пространство, привързан със специално здраво въже. Престоят извън кабината на Восход е 21 минути, а извън шлюза в открития космос – 12 минути, при което се отдалечава от кораба на разстояние до 5 м. Това е първото излизане на човек извън борда на космически кораб в откритото космическо пространство.
На 3 юни 1965 г. Едуард Уайт осъществява второто (първо за астронавт от САЩ) излизане на човек извън борда на космическия кораб в открития космос. Престоят извън Джемини 4 е 22 минути, през които астронавтът се опитва да маневрира на разстояние от 5 до 10 м. с помощта на специално разработен реактивен пистолет. Поради повреда в механизма за подаване на реактивна тяга опитите са прекратени след няколко минути.
Между 1969 и 1972 г. дванадесет американски астронавти осъществяват лунни разходки по време на полетите на космическите кораби Аполо 11, Аполо 12, Аполо 14, Аполо 15, Аполо 16 и Аполо 17. Юджийн Сърнън е човекът с най-продължителни лунни разходки – общото време на лунната повърхност на астронавта е 24 часа и 11 минути. По време на лунната програма са правени космически разходки на окололунна орбита. На 5 август 1971 г. Алфред Уордън става единствения човек осъществил космическа разходка от 38 мин. докато командния модул на Аполо 15 е на невидимата страна на Луната.
Първата жена осъществила космическа разходка е Светлана Савицка на 25 юли 1984 г. от борда на космическата станция Салют-7. Излизането в открития космос на Савицка е с продължителност 3 часа и 35 минути.
На 7 февруари 1984 г. по време на мисия STS-41B астронавта Брюс Маккендлес осъществява първото автономно придвижване в открития космос с помощта на автономна маневрена единица (на английски: Manned Maneuvering Unit или съкр. (MMU).
Най-продължителната космическа разходка (еднократно излизане) – 8 часа и 56 минути е осъществена на 11 март 2001 г. от астронавтите Сюзан Хелмс и Джеймс Вос по време на мисия STS-102.
Опасности
[редактиране | редактиране на кода]Излизанията в открития космос са опасни поради много различни причини. Основната е сблъсък с космически отломки. Скоростта, която се развива в орбита на 300 км над Земята (типично за мисия на совалка), е 7,7 км/с. Това е скорост приблизително десет пъти по-висока от скоростта на куршум. Това означава, че частица приблизително 100 пъти по-малка от куршум ще има същия ефект при тази скорост. Почти всяка космическа мисия създава още орбитиращи отломки, така че този проблем ще става все по-сериозен.
Друга опасност идва от факта, че външните условия в космоса се симулират по-трудно преди началото на мисията, въпреки че приблизителни симулации могат да се осъществят в съоръжения като хидро-лабораториите в тренировъчния център „Гагарин“ в Звездния град и лабораторията за неутрална плаваемост на НАСА. Излизания в космоса не са рутинни операции заради техния риск. Поради това те се планират към края на разработката на проекта, когато се открият проблеми, а понякога и по време на самата мисия. Изключителната опасност на излизанията в открития космос неизбежно води до емоционално напрежение за космонавтите.
Други възможни проблеми включват отделяне на космонавта от кораба или пробиване на скафандъра, което би довело до дехерметизация и би причинило хипоксия и бърза смърт, ако космонавтът не се внесе бързо в херметизиран космически кораб.
Един космонавт е претърпявал пробиване на скафандъра. По време на мисията STS-37 малка пръчка пробила ръкавицата на един от космонавтите (името му не е разкрито, но е бил или Джери Рос или Джером Апт). Пробилият обект се задържал на място и не причинил осезаема дехерметизация и не е бил забелязан до благополучното прибиране на космонавтите в Атлантис.
Излизането в открития космос на Алексей Леонов също не минало безпрепятствено. По време на излизането, скафандърът на Леонов се издул до такава степен, че вече не могъл да влезе и да затвори вратата на шлюза на Восход 2. Тъй като дишал чист кислород, той успял да намали налягането на скафандъра си до под 28 kPa и с усилие да се прибере.
Към 2012 г., не е имало катастрофални инциденти по време на излизане в космоса и никой космонавт или космонавт не е загивал по време на такова. Имайки предвид значителната опасност, присъща на излизането в космоса, и риска за космонавтите, някои учени работят върху развитието на дистанционно управляеми роботи за външна строителна работа, за да се премахне или намали нуждата от излизания на хора в открития космос.
Най-добри постижения към 2013 година
[редактиране | редактиране на кода]Галерия
[редактиране | редактиране на кода]- Едуард Уайт осъществява второто излизане на човек в открития космос. Вижда се реактивния пистолет, с който астронавта прави опити за самостоятелни маневри.
- Едуин Олдрин на лунната повърхност, 21 юли 1969 г., мисия Аполо 11.
- Брюс Маккендлес осъществява първото автономно придвижване в открития космос на 7 февруари 1984 г., мисия STS-41B.
- Сергей Волков работи по външния корпус на МКС – 3 август 2011 г.
- Американския астронавт Стивън Робинсън работи с роботизираната ръка по време на мисия STS-114.
Източници
[редактиране | редактиране на кода]- NASA (2007). Stand-Up EVA. NASA. Посетен на 21 октомври 2008.
- Mark Wade. Encyclopedia Astronautica Salyut 7 EP-4.
- A pictorial history of welding as seen through the pages of the Welding Journal. American Welding Society Архив на оригинала от 2012-04-18 в Wayback Machine.. Посетен на 18 ноември 2011.
- William Harwood (2007). ISS EVA Statistics. CBS News. Посетен на 8 ноември 2007.
Външни препратки
[редактиране | редактиране на кода]- NASA JSC Oral History Project Walking to Olympus: An EVA Chronology PDF document.
- NASDA Online Space Notes
- Apollo Extravehicular mobility unit. Volume 1: System description – 1971 (PDF document)
- Apollo Extravehicular mobility unit. Volume 2: Operational procedures – 1971 (PDF document)
- Skylab Extravehicular Activity Development Report – 1974 (PDF document) Архив на оригинала от 2005-04-16 в Wayback Machine.
- Analysis of the Space Shuttle Extravehicular Mobility Unit – 1986 (PDF document)
- NASA Space Shuttle EVA tools and equipment reference book – 1993 (PDF document)
- Preparing for an American EVA on the ISS – 2006