Pierre Mignard
Pierre Mignard | |
![]() | |
Date personale | |
---|---|
Născut | [2][3][4][5] ![]() Troyes, Champagne-Ardenne, Franța[1][6] ![]() |
Decedat | (82 de ani)[7][8][9][10] ![]() Paris, Regatul Franței[1][6] ![]() |
Înmormântat | Mănăstirea iacobinilor[*] ![]() |
Frați și surori | Nicolas Mignard[*][11] ![]() |
Copii | Catherine-Marguerite Mignard[*] ![]() |
Etnie | francezi ![]() |
Ocupație | pictor muralist[*] designer artist vizual[*] ![]() |
Locul desfășurării activității | Roma ()[12] Pagus Vendascinus[*] (–) Paris (–)[12] Avignon[12] Fontainebleau[12] Troyes[12] ![]() |
Limbi vorbite | limba franceză[13] ![]() |
Activitate | |
Pregătire | Jean Boucher[*] , Simon Vouet[*] ![]() |
Profesor pentru | Jacques d'Agar, Nicolas Vleughels[*] ![]() |
Mișcare artistică | clasicism, pictură barocă[*][1] ![]() |
Opere importante | Q17583690[*] ![]() |
Modifică date / text ![]() |
Pierre Mignard sau Pierre Mignard I (n. , Troyes, Champagne-Ardenne, Franța – d. , Paris, Regatul Franței), numit „Mignard le Romain” pentru a-l deosebi de fratele său Nicolas Mignard(d), a fost un pictor francez cunoscut pentru scenele și portretele sale religioase și mitologice. A fost contemporan cu prim pictor al regelui ,Charles Le Brun, cu care s-a angajat într-o rivalitate acerbă, care a durat toată viața.[14]
Viața
[modificare | modificare sursă]Pierre Mignard s-a născut la Troyes în 1612, ca fiu al lui Pierre și al Mariei Gallois. Provenea dintr-o familie de artizani. A fost fratele mai mic al lui Nicolas(d), care a devenit pictor și gravor și care a fost activ în principal în Avignon și era cunoscut sub numele de Mignard d'Avignon.[15] Nicolas a avut doi fii, Paul(d), care a devenit pictor și gravor și Pierre,(d) care a devenit pictor și arhitect. Pentru a-l deosebi de unchiul său, nepotul a fost numit „Pierre II” sau „Le Chevalier”.[16]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5b/Mignard_vierge_raisins.jpg/220px-Mignard_vierge_raisins.jpg)
Pierre Mignard s-a format la Bourges cu pictorul manierist Jean Boucher. Ulterior a petrecut timp făcând copii ale operelor manieriste în castelul Fontainebleau. Apoi a studiat o perioadă în atelierul lui Simon Vouet(d). Mignard a plecat la Roma în 1635, unde va rămâne aproximativ 22 de ani. Datorită lungii sale șederi la Roma a primit porecla „Mignard le Romaine”.[14]
La Roma a pictat comenzi religioase. Era cunoscut în special pentru numeroasele sale imagini ale Madonei și ale Pruncului. Acestea erau atât de populare încât erau denumite „Mignardises”. A pictat, de asemenea, picturi de altar. Compatriotul Nicolas Poussin l-a angajat pe Mignard pentru a face copii ale lucrărilor sale. De asemenea, a fost activ ca gravor reproducător, realizând copii după Annibale Carracci. În această perioadă, Mignard și-a dezvoltat, de asemenea, interesul de o viață pentru portret și a pictat portrete ale papilor, cardinalilor și membrilor proeminenți ai nobilimii italiene care au urmat. De asemenea, a călătorit în nordul Italiei, unde a vizitat Bologna, Parma, Mantova, Florența și Veneția.[17]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/37/Mignard%2C_Louise_de_K%C3%A9rouaille.jpg/220px-Mignard%2C_Louise_de_K%C3%A9rouaille.jpg)
Reputația sa era atât de mare încât a fost chemat la Paris în 1657, probabil de cardinalul Mazarin. S-a întors prin Avignon, unde lucra fratele său Nicolas. Aici l-a cunoscut pe dramaturgul Molière, care i-a devenit un prieten apropiat și căruia i-a pictat mai multe portrete. La Paris a devenit un portretist popular. A intrat în grațiile regelui Ludovic al XIV-lea, căruia i-a făcut mai multe portrete. Mignard a devenit rival al celui mai important pictor francez din acea vreme și primul pictor al regelui, Charles Le Brun.[14] A refuzat să intre la Académie royale de peinture et de sculpture(d) în timp ce Le Brun era directorul acesteia și, în schimb, a devenit șeful unei bresle rivale. După moartea lui Le Brun în 1690, Mignard i-a succedat atât ca director al academiei, cât și ca prim pictor al regelui.[18] Fratele său Nicolas și nepotul său Paul, care era elevul său, i-au ținut partea lui Le Brun împotriva lui Mignard, ceea ce a dus la o ruptură în relația lor.[19] Mignard a murit cinci ani mai târziu, în 1695, la Paris, când era pe cale să înceapă lucrările la cupola Les Invalides.[14]
Opera
[modificare | modificare sursă]Mignard a fost activ în principal ca portretist. De asemenea, a realizat scene mitologice și religioase.
La scurt timp după întoarcerea sa la Paris, Mignard a reușit să atragă patronajul unor personalități importante care i-au comandat portrete. Printre cei care i-au fost modele s-au numărat Turenne, Molière, Bossuet, Maintenon (în Luvru), La Vallière, Sévigné, Montespan, Descartes (la Castelul Howard). A fost astfel unul dintre cei mai de succes portretiști ai timpului său, deși, potrivit unor istorici de artă, a fost și cel mai plictisitor.[20]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b2/Ecce_homo_by_Pierre_Mignard.jpg/300px-Ecce_homo_by_Pierre_Mignard.jpg)
Multe dintre compoziții au fost gravate de Gérard Audran(d), Pieter van Schuppen(d), Robert Nanteuil(d), Gérard Edelinck(d), Antoine Masson(d), François de Poilly(d) și alții.[21]
La Avignon, la Muzeul Calvet, există o bună selecție de lucrări ale lui Pierre, Nicolas și Pierre al II-lea. Institutul de Artă Courtauld (Londra), Muzeul de Artă al Universității Harvard, Muzeul Ermitaj, Muzeul de Artă din Honolulu, Kunst Indeks Danmark, Luvru, Muzeul de Artă și Istorie din Geneva, Muzeul Augustins din Toulouse, Muzeul Ingres (Montauban, Franța), Muzeul Lombardi (Parma, Italia), Muzeul de Arte Frumoase din Houston, Galeria Națională, Londra, Galeria Națională de Portret, Londra, Muzeul de Artă din Carolina de Nord, Muzeul de Artă din Portland și Versailles se numără printre colecțiile publice care dețin lucrări de Pierre Mignard.
Referințe
[modificare | modificare sursă]- ^ a b c https://www.britannica.com/biography/Pierre-Mignard Lipsește sau este vid:
|title=
(ajutor) - ^ a b BnF catalogue général
- ^ a b Autoritatea BnF, accesat în
- ^ a b Pierre (I) Mignard (în engleză), RKDartists
- ^ a b Pierre I Mignard, Benezit Dictionary of Artists, accesat în
- ^ a b https://en.isabart.org/person/59531 Lipsește sau este vid:
|title=
(ajutor) - ^ a b Pierre Mignard, SNAC, accesat în
- ^ a b Pierre Mignard, Enciclopédia Itaú Cultural, accesat în
- ^ a b Pierre Mignard, Discogs, accesat în
- ^ a b Pierre Mignard, Brockhaus Enzyklopädie, accesat în
- ^ Union List of Artist Names, , accesat în
- ^ a b c d e https://rkd.nl/explore/artists/56039 Lipsește sau este vid:
|title=
(ajutor) - ^ Autoritatea BnF, accesat în
- ^ a b c d Lada Nikolenko. "Mignard." Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford University Press. Web. 25 May. 2017
- ^ Albert Babeau, Nicolas Mignard - sa vie et ses oeuvres in: 'Annuaire administratif et statistique du département de l'Aube... / publié sous les auspices et la direction de la Société d'agriculture, sciences, arts et belles-lettres du département', Société académique de l'Aube, 1895, p. 113-124
- ^ „Union List of Artist Names Results List (Getty Research)”. www.getty.edu. Accesat în .
- ^ „Artist Info”. www.nga.gov. Accesat în .
- ^ Williams, Hannah (). Académie Royale: A History in Portraits. Routledge. pp. 142–143. ISBN 978-1-4094-5742-8.
- ^ André Fontaine, 'Documents sur Pierre Mignard, Paul Mignard et Charles Le Brun', in: Archives de l'art français: recueil de documents inédits publiés par la Sociéte de l'histoire de l'art français, J. Schemit, 1907, p. 311-318
- ^ Anthony Blunt, The Burlington Magazine, Vol. 121, No. 918 (Sep., 1979), pp. 603–605+607
- ^ „Collection”. British Museum. Accesat în .