Карл I Орлеанський — Вікіпедія
Карл I Орлеанський | |
---|---|
фр. Charles Ier d'Orléans | |
![]() | |
Народився | 24 листопада 1394[4] Париж, Французьке королівство |
Помер | 4 січня 1465[1][2][3] (70 років) Амбуаз |
Поховання | Абатство Сен-Дені |
Країна | ![]() |
Діяльність | поет, письменник |
Знання мов | середньофранцузька[4] і французька[5] |
Magnum opus | La retenue d'amoursd, Le livre contre tout pechéd, Fortunes stabilnesd, Discours au suject du procez criminel de Jean II, duc d'Alençond, Canticum amorisd, Le lay piteuxd, Le dit de Franced і Songe en complainted |
Титул | герцог |
Рід | Валуа |
Батько | Людовик Орлеанський[6] |
Мати | Валентина Вісконті, герцогиня Орлеанська[6] |
Брати, сестри | Маргарита Вертюd, Жан Анґулемськийd[6], Жан Дюнуа і Пилип Орлеанськийd |
У шлюбі з | Ізабелла Валуа (королева Англії)[6], Bonne of Armagnacd і Марія Клевська[6] |
Діти | Людовик XII[6], Жана Аленсонd, Марі Орлеанськаd[6] і Ганна Орлеанськаd |
Нагороди | |
![]() | |
Карл I Орлеанський (фр. Charles d'Orléans, 24 листопада 1394, Париж — 5 січня 1465, Амбуаз) — герцог Орлеанський (1407—1465), граф де Блуа, де Дре і де Куртене, французький феодал і воєначальник, член королівського дому Валуа, один з найбільш видатних поетів Франції.[7][8]
Походив з Орлеанської гілки династії Валуа. Карл був онуком короля Карла V Мудрого, сином герцога Людовика Орлеанського і Валентини Вісконті. Згодом його син Людовик у 1498 році став королем Франції як Людовик XII.
Народився 24 листопада 1394 року в Отелі Сен-Поль в Парижі. До 1407 року був титулярним графом Ангулемським, у 1406 році став герцогом де Валуа, після смерті батька — герцог Орлеанський (1407—1465), крім того носив титули: графа де Блуа, де Дре і де Куртене, сеньйора де Люзарша, де Шаблі, де Ла-Фер-ан-Тарденуа, де Гандель, де Шалон-сюр-Марн, де Седенія, де Шатільон, де Креси, д'Еперне і де Монтаржи.
У 1415 році після битви під Азенкуром герцог Орлеанський потрапив в англійський полон і 25 років провів у лондонському Тауері. Цінність бранця полягала в тому, що він був номінальним главою арманьяків, крім того за нього було нікому сплатити викуп. Ніяких забав у Тауері не було, тому він почав писати вірші. Звільнений з англійського полону завдяки зусиллям бургундського герцога Філіппа Доброго, викуп сплатив з приданого своєї третьої дружини Марії, дочки герцога Клевського. Його повернення в Орлеан було відзначено народом як велике свято; сам герцог до свого повернення написав баладу з рефреном «(знайте), що миша поки ще жива». За одним з джерел, він до цього часу знав французьку гірше англійської.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0d/Charles_Ier_d%27Orl%C3%A9ans.jpg/200px-Charles_Ier_d%27Orl%C3%A9ans.jpg)
Майстер балади (написав 131 баладу), рондо (понад 400), пісні. До нього (як до «принцу» — судді поетичного змагання) звернені деякі балади його сучасника Франсуа Війона. Проводив поетичні змагання в Блуа (найвідоміше — конкурс балад на рядок «Від спраги вмираю над струмком», оголошений з нагоди пересохлого в замку колодязя; в змаганні взяв участь сам Карл, Війон і багато інших поетів). Карл писав вірші не тільки французькою, але і англійською мовою, яку за час полону вивчив досконально. Його вважають зачинателем традиції слати записки коханим у день святого Валентина: в Британському музеї є відправлене ним 14 лютого 1416 року віршоване послання дружині.
Помер 5 січня 1465 року в Амбуазі. Похований у Парижі.
- Від першої дружини:
- Іоанна
(1409—1432)
- Від другої дружини не було.
- Від третьої дружини:
- Повне зібрання творів в проекті Гутенберг [Архівовано 1 грудня 2017 у Wayback Machine.] (фр.)
- Энциклопедический словарь : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб. : Ф. А. Брокгауз, И. А. Ефрон, 1890—1907. (рос.)/Карл Орлеанский (рос.)
- Hella S. Haasse et traduit du néerlandais par Anne-Marie de Both-Diez, En la forêt de longue attente le roman de Charles d'Orléans, Paris, Éd. du Seuil, 2007 (фр.)
- ↑ а б Find a Grave — 1996.
- ↑ а б Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ а б Pas L. v. Genealogics — 2003.
- ↑ а б Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ Czech National Authority Database
- ↑ а б в г д е ж Kindred Britain
- ↑ Mlle de Keralio. Collection des meilleurs ouvrages francois, composés par des femmes, dédié aux femmes francaises. 1786
- ↑ Alfred Latimer Kellogg. Chaucer, Langland, Arthur: essays in Middle English literature. 1972. стр. 134