Метью Бултон — Вікіпедія
Метью Бултон | |
---|---|
Matthew Boulton | |
![]() | |
Народився | 3 вересня 1728 Бірмінгем, Англія |
Помер | 17 серпня 1809 (80 років) Бірмінгем, Англія ·ниркова недостатність |
Поховання | St Mary's Churchd |
Країна | ![]() ![]() |
Національність | Англієць |
Місце проживання | Soho Housed |
Діяльність | Підприємець |
Галузь | машинобудування[1], discoveries and inventionsd[1], парова машина[1], помпа[1], дизайн[1] і монета[1] |
Знання мов | англійська[2] |
Членство | Королівське товариство Единбурга[3], Лондонське королівське товариство і Місячне товариство[4] |
Посада | High Sheriff of Staffordshired[5] |
Батько | Matthew Boulton, Seniord[6] |
Мати | Christiana Piersd[6] |
У шлюбі з | Anne Robinsond[6] і Mary Robinsond[6] |
Діти | Matthew Robinson Boultond[6] і Anne Boultond[6] |
Нагороди | |
Ме́тью Бу́лтон (англ. Matthew Boulton; 3 вересня 1728 — 17 серпня 1809) — англійський підприємець і бізнес-партнер шотландського інженера Джеймса Ватта. Відомий тим що ввів у комерційну експлуатацію паровий двигун, винайдений Ваттом, чим започаткував промислову революцію спочатку в Британії а потім і за її межами.
Народився у Бірмінгемі, був сином бірмінгемського виробника малих металевих виробів, який помер коли Бултону був 31 рік. Після нього Бултон керував бізнесом кілька років, після чого значно розширив цю діяльність у побудованому ним заводі Soho під Бірмінгемом. У Soho він впровадив нові технології, виробляючи срібляні тарілки, ормоли та інші об'єкти декоративного мистецтва. З Джеймсом Ваттом Бултон познайомився коли один з його партнерів не зміг повернути борг і розрахувався з ним, передавши свої права на один з патентів Ватта. Метью Бултон успішно пролобіював парламент, щоб продовжити патент Ватта ще на 17 років, що дозволило їх спільній фірмі Boulton & Watt вивести паровий двигун Ватта на ринок. Фірма встановила сотні парових двигунів в Британії і за кордоном спочатку в шахтах, а потім на заводах.
Співпраця Бултона і Ватта започаткувала промислову революцію в Британії, що перетворило її на передову державу тих часів. Через те вони вважаються одними з найвизначніших діячів Британської історії. Їх портрети поміщенні на банкноті в 50 фунтів стерлінгів випущених Банком Англії в 2011 році.
Був членом Місячного товариства, товариства британських діячів епохи Просвітництва.
![]() | Ця стаття є сирим перекладом з іншої мови. Можливо, вона створена за допомогою машинного перекладу або перекладачем, який недостатньо володіє обома мовами. (квітень 2020) |
Бізнес старшого Бултона процвітав після народження молодого Метью, і сім'я переїхала до району Снігого пагорба Бірмінгема, тоді доброго мікрорайону нових будинків. Оскільки місцева гімназія була в непридатності, Бультона направили до академії в Деритенд, з іншого боку Бірмінгема.[7] У віці 15 років він покинув школу, а до 17 років винайшов техніку інкрустації емалей у пряжки, яка виявилася такою популярною, що пряжки експортували до Франції, потім реімпортували до Британії та виставляли рахунок як останні французькі розробки.[8]
3 березня 1749 Болтон одружився з Мері Робінсон, далекий родич і дочка успішного Мерсер, і багаті у своєму власному праві. Вони деякий час жив з матір'ю в Лічфілд, а потім переїхав у Бірмінгем, де старший Метью Болтон зробив свого сина партнером у віці 21 року.[8] Хоча син підписав ділових листів «від отця і мене», до середини 1750-х років він мав ефективно справний бізнес. Старший Болтон пішов у відставку у 1757 році та помер у 1759 році.[9]
У Бултонса було три дочки на початку 1750-х, але всі померли в грудному віці.[10] Здоров'я Мері Бултон погіршилося, і вона померла в серпні 1759 року.[10] Невдовзі після смерті Бултон почав сватати Енн сестру померлої дружини. Шлюб із сестрою померлої дружини заборонявся церковним законодавством, хоча і дозволяється громадським законодавством. З усім тим, вони одружилися 25 червня 1760 року в церкві Св. Марії, Ротерхіт.[11] Ерік Діліб, який написав книгу про срібло Бултона з біографічним нарисом, припускає, що преподобного Джеймса Пенфолда, збіднілого курата[en], який давав шлюб, ймовірно, підкупили.[12] Пізніше Бултон порадив іншому чоловікові, який прагнув одружитися з сестрою покійної дружини: «Я раджу вам нічого не говорити про свої наміри, окрім як їхати швидко та затишно до Шотландії чи якогось незрозумілого куточка Лондона. Припустимо, Ваппингу і там отримати житло щоб зробити себе парафіянином. Коли сплине місяць і закон набере сили, живіть і будьте щасливі… Я рекомендую тишу, секретність та Шотландію».[13]
Проти союзу виступив брат Анни Люк, який побоювався, що Бултон контролюватиме (і, можливо, розтратить) значну частину статків Робінсонів. У 1764 році Люк Робінсон помер, а його маєток перейшов до його сестри Анни й, таким чином, перейшов під контроль Метью Бултона.[14]
У Бултона було двоє дітей, Метью Робінсон Бултон та Енн Бултон.[15] Меттью Робінсон в свою чергу мав шестеро дітей з двома дружинами. Його старший син Меттью Пірс Ватт Булттон, широко освічений, а також людина науки, здобув певну популярність посмертно за свій винахід важливого аеронавігаційного управління польотом — ейлерона. Як і батько, він також мав двох дружин і шестеро дітей.[16]
- ↑ а б в г д е Czech National Authority Database
- ↑ Identifiants et Référentiels — ABES, 2011.
- ↑ Matthew Boulton was an Eighteenth Century industrial pioneer and manufacturer
- ↑ https://lunarsociety.org.uk/orignal-lunar-men/
- ↑ The London Gazette — 1794. — вип. 13621. — С. 113.
- ↑ а б в г д е Kindred Britain
- ↑ Uglow, 2002, с. 23.
- ↑ а б Uglow, 2002, с. 25.
- ↑ Uglow, 2002, с. 57.
- ↑ а б Uglow, 2002, с. 60.
- ↑ Uglow, 2002, с. 61—63.
- ↑ Delieb, 1971, с. 19.
- ↑ Uglow, 2002, с. 63.
- ↑ Uglow, 2002, с. 67.
- ↑ Uglow, 2002, с. 174.
- ↑ Barker, Stephen Daniel (ed.) Genealogy Data Page 3 (Family Pages) [Архівовано 6 березня 2016 у Wayback Machine.], PeterBarker.plus.com website. Retrieved 30 April 2013.
- Uglow, Jenny (2002), The Lunar Men: Five Friends Whose Curiosity Changed the World, London: Faber & Faber, ISBN 978-0-374-19440-6
- Delieb, Eric (1971), Matthew Boulton: Master Silversmith, November Books
- Метью Болтон святкування двохсотріччя 2009 сайт Бірмінгемської Пробірної палати
- Архіви в Бірмінгемська центральна бібліотека
![]() | Це незавершена стаття про особу. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |