Рибачук Олег Борисович — Вікіпедія
Олег Борисович Рибачук | |
---|---|
![]() Олег Рибачук, 2011 | |
8-й Державний секретар України (Голова Секретаріату Президента України) | |
7 вересня 2005 — 16 вересня 2006 | |
Президент | Віктор Ющенко |
Попередник | Олександр Зінченко |
Наступник | Віктор Балога |
Віце-прем'єр-міністр України з питань європейської інтеграції | |
4 лютого 2005 — 7 вересня 2005 | |
Президент | Віктор Ющенко |
Прем'єр-міністр | Юлія Тимошенко |
Народився | 22 квітня 1958 (66 років) Погребище, Вінницька область, Українська РСР, ![]() |
Відомий як | економіст, банкір, політик |
Громадянство | ![]() |
Національність | українець |
Alma mater | Інститут філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка |
Політична партія | Наша Україна |
![]() | |
![]() | |||
---|---|---|---|
4-го скликання | |||
Блок Віктора Ющенка «Наша Україна» | 14 травня 2002 | — | 3 березня 2005[1] |
Олег Борисович Рибачук (нар. 22 квітня 1958, м. Погребище, Вінницька область) — український політик та громадський діяч, голова аналітично-адвокаційної організації Центр спільних дій.
Здобув освіту перекладача англійської та французької мови на факультеті романо-германської філології Київського університету ім. Шевченка (1975—1980). Друга вища освіта — факультет фінансів та кредиту Київського національного економічного університету (1993—1996), кваліфікація — економіст. У 1997 році навчався також у Школі дипломатичної служби Університету Джорджтауну (США).
Досвід інспектора, старшого інспектора Київської митниці з 1980 до 1986 року. З 1986 до 1991 року — перекладач англійської мови ВТО «Закордоннафтобуд» в Республіці Індія.
1992 — начальник відділу валютних операцій Київського акціонерного комерційного біржового банку «Київбіржбанк». З 1992 до 1999 року — начальник відділу зовнішніх зв'язків, начальник управління міжнародних банківських зв'язків, директор Департаменту міжнародних зв'язків Національного банку України.
У 1999—2001 — керівник служби Прем'єр-міністра України Секретаріату Кабінету Міністрів України[2][3].
2001—2002 — віце-президент Чорноморського банку торгівлі та розвитку (Салоніки, Греція).
З квітня 2002 до березня 2005 року — Народний депутат України 4-го скликання від виборчого блоку Ющенка «Наша Україна». Після обрання до Верховної Ради був керівником групи «Разом» фракції «Наша Україна», уповноваженим представником фракції, головою підкомітету з питань банківської діяльності і валютного регулювання Комітету з питань фінансів і банківської діяльності. Очолював службу голови блоку «Наша Україна», кандидата на пост Президента України Віктора Ющенка.
4 лютого — 7 вересня 2005 — віце-прем'єр-міністр України з питань європейської інтеграції[4][5].
7 вересня 2005 — 16 вересня 2006 року — державний секретар України[6][7], Голова Секретаріату Президента України[8][9]. Секретар Політради при Президенті України (травень — жовтень 2006). Член РНБО (жовтень 2005 — вересень 2006). Перебуваючи на посаді керівника Секретаріату Президента України очолював наглядову раду Національного президентського оркестру[10].
Радник Президента України з вересня 2006[11]. Радник Президента (поза штатом) від грудня 2007[12]. Звільнений від обов'язків радника 4 березня 2008[13], після публічних заяв, що голова СП Віктор Балога не завжди відображає точку зору президента.
2006—2008 — Голова наглядової ради Ощадбанку. Член наглядової ради Укрексімбанку.
Грудень 2008 — травень 2016 — член наглядової ради «АрселорМіттал Кривий Ріг».
2009 рік — донині — засновник та керівник громадської організації «Центр UA». Один з ініціаторів Громадської кампанії «Новий Громадянин», «Чесно», коаліції громадських організацій «Реанімаційний пакет реформ». Співзасновник аналітичного центру «Колегіум Анни Ярославни».
У 2017—2020 роках — член Незалежного антикорупційного комітету з питань оборони (НАКО)[14].
За інформацією анонімного джерела газети The Washington Times у британській розвідці, опублікованій у листопаді 2018 року, Рибачук був агентом Головного розвідувального управління (ГРУ) СРСР та Російської Федерації. Сам Рибачук не заперечує контактів із КДБ у радянські часи і першим про них розповів наприкінці 2017 року в інтерв'ю, але пояснює це тим, що в Радянському Союзі неможливо було працювати за кордоном чи на митниці й не мати контактів зі спецслужбами. Звинувачення у співпраці з російськими спецслужбами він відкидає та пояснює поширення відповідної інформації в українських ЗМІ замовною кампанією проти нього зі сторони Адміністрації Президента[15][16].
- ↑ Постанова Верховної Ради України від 3 березня 2005 року № 2441-IV «Про дострокове припинення повноважень народного депутата України Рибачука О.Б.»
- ↑ Постанова Кабінету Міністрів України від 27 грудня 1999 року № 2373 «Про призначення Рибачука О.Б. керівником Служби Прем'єр-міністра України».
- ↑ Постанова Кабінету Міністрів України від 29 травня 2001 року № 599 «Про звільнення Рибачука О.Б. з посади керівника Служби Прем'єр-міністра України».
- ↑ Указ Президента України від 4 лютого 2005 року № 146/2005 «Про призначення О. Рибачука Віце-прем'єр-міністром України»
- ↑ Указ Президента України від 7 вересня 2005 року № 1229/2005 «Про звільнення О. Рибачука з посади Віце-прем'єр-міністра України»
- ↑ Указ Президента України від 7 вересня 2005 року № 1230/2005 «Про призначення О. Рибачука Державним секретарем України»
- ↑ Указ Президента України від 22 вересня 2005 року № 1314/2005 «Про звільнення О. Рибачука з посади Державного секретаря України»
- ↑ Указ Президента України від 22 вересня 2005 року № 1315/2005 «Про призначення О. Рибачука Головою Секретаріату Президента України»
- ↑ Указ Президента України від 15 вересня 2006 року № 757/2006 «Про звільнення О. Рибачука з посади Глави Секретаріату Президента України»
- ↑ Положення про Президентський оркестр, п.10 щодо наглядової ради оркестру, яку очолює керівник Адміністрації (Секретаріату) Президента України
- ↑ Указ Президента України від 20 вересня 2006 року № 763/2006 «Про призначення О. Рибачука Радником Президента України»
- ↑ Указ Президента України від 11 грудня 2007 року № 1204/2007 «Про призначення О. Рибачука Радником Президента України»
- ↑ Указ Президента України від 4 березня 2008 року № 197/2008 «Про увільнення О. Рибачука від виконання обов'язків Радника Президента України»
- ↑ Члени НАКО.
- ↑ Агентом якої спецслужби є Олег Рибачук?. detector.media. Процитовано 27 листопада 2018.
- ↑ ЗМІ: Британський розвідник розкрив колишнього агента радянських і російських спецслужб в Україні. Архів оригіналу за 23 листопада 2018. Процитовано 22 листопада 2018.