Ядерна програма Ірану — Вікіпедія
Ядерна програма Ірану | |
![]() Ядерні об'єкти на території Ірану | |
Країна | ![]() |
---|---|
![]() |
Ядерна програма Ірану була почата в 1950-х роках зв підтримки США в рамках програми Атоми за мир[1][2]. США та країни Західної Європи брали участь в ядерній програмі Ірану до Ісламської революції 1979[3].
Після революції 1979 року, аятола Хомейні припинив таємну програму ядерних досліджень, оскільки в нього було сильне релігійне упередження до ядерної зброї, яку він вважав великим злом з точки зору мусульманських законів[4]. Під час ірано-іракської війни були відновлені невеликі наукові дослідження, які були істотно розширені після смерті аятоли в 1989 році[5]. Ядерна програма Ірану розташована в декількох установах по всій країні, має дві уранові копальні, дослідницький реактор, та заводи з переробки урану, зокрема, три відомих заводи зі збагачення урану[6].
Перший атомний реактор, Бушер І, був добудований при підтримці російської компанії Росатом, і офіційно відкритий 12 вересня 2011 року[7]. Іран оголосив, що працює над новою АЕС потужністю 360 МВт, яка буде розташована в Дарховіні. Підрядник на Бушерській АЕС, російський Атоменергопром, стверджує, що Бушерська АЕС досягне повної потужності до кінця 2012 року[8]. Іран також заявив, що й надалі будуватиме атомні електростанції середньої потужності та уранові копальні[9].
У листопаді 2011 року МАГАТЕ висловило Ірану зауваження після доповіді щодо ознак можливої розробки ядерної зброї[10]. Вперше доповідь МАГАТЕ докладно описує роботи над створенням атомного детонатора, багатоточкового ініціювання вибухових речовин, та експерименти, пов'язані з інтеграцією ядерних боєголовок в ракети[11][12]. Іран відкинув доповідь і звинуватив МАГАТЕ у прозахідному ухилі[13] і пригрозив скоротити співпрацю з МАГАТЕ[14][15].
15 липня 2015 року Іран та країни (США, Франція, Велика Британія, Німеччина, Китай та Росія) досягли угоди щодо іранської ядерної програми в обмін на відміну санкцій проти Ірану. За згодою Іран має допустити інспекторів МАГАТЕ на свої ядерні об'єкти, країни Заходу, у свою чергу, покроково зніматимуть з Ірану санкції. Угода має бути ратифікована усіма сторонами та схвалена Радою Безпеки ООН[16].
8 травня 2018 року Дональд Трамп оголосив про вихід США з ядерної угоди і поновлення санкцій проти Ірану[17]. Це рішення отримало підтримку Ізраїлю[18].
2 січня 2021 року влада Ірану офіційно повідомили Міжнародне агентство з атомної енергії про намір збагачувати уран до 20 %. МАГАТЕ проінформувало про це Раду Безпеки ООН. А вже 4 січня на іранському ядерному об'єкті у Фордо почався процес збагачення урану на рівні 20 %. 7 січня, в інтерв'ю державній телерадіомовній корпорації ІРІБ офіційний представник Організації атомної енергії Ірану Бехруза Камальванді, заявив, що Іран може «спокійно» довести збагачення урану до 90 %[19].
Восени 2022 року за даними Reuters, іранська влада почала масове нарощення можливостей зі збагачення урану, використовуючи центрифуги на підземному заводі в Натанзі[20]. 11 грудня 2022 року на хімічному факультеті Ісфаханського технологічного університету, що пов'язаний з військовими проєктами Ірану, стався вибух[21].
МАГАТЕ не могло оприлюднити рішення щодо того, чи створює Іран ядерну зброю. Зазвичай, доповіді МАГАТЕ стверджують про відсутність незадекларованих ядерних розробок лише в країнах, що погодились на додатковий протокол. Іран припинив участь в добровільних і необов'язкових умовах додаткового протоколу та всю іншу добровільну співпрацю з МАГАТЕ після того, як рада директорів МАГАТЕ вирішила доповісти про невиконання обов'язкових умов Раді безпеки ООН в лютому 2006 року[22]. РБ ООН ухвалила резолюцію 1737, пославшись на Главу VII Статуту ООН, зобов'язавши Іран впровадити додатковий протокол. Іран наполягає на тому, що втручання РБ ООН в «питання мирної ядерної програми Ісламської республіки Іран» незаконне та шкідницьке[23].
Починаючи з 2011 року, МАГАТЕ висловлює занепокоєння можливим військовим виміром ядерної програми Ірану, було оприлюднено ряд доповідей, в яких йшлося про цю можливість[24].
Заступник генерального директора МАГАТЕ Герман Накертц повідомив 18 січня 2013 року, що знову не вдалось досягти домовленості про врегулювання з невирішених питань стосовно можливого військового виміру ядерної програми Ірану. За його словами, інспекторам МАГАТЕ знову не було надано доступу до військового об'єкту у місті Парчін, де, на думку експертів, можуть проводитися ядерні випробовування[25].
2019 року МАГАТЕ сформулювало мету проєкту «IRA2018001» у консультації з іранцями, пояснивши, що діяльність має бути спрямованою на підвищення кваліфікації вчених і поліпшення апаратної та програмної інфраструктури для покращення роботи та використання дослідницьких реакторів. Окрім цього, МАГАТЕ фінансувало численні програми навчання вчених з Тегерана в Росії. Відібрані експерти інколи тижнями перебували в росії в структурах Росатому[26].
![]() | Цей розділ потребує доповнення. (січень 2013) |
На думку дослідників аналітичного центру MEMRI, попри публічні заяви іранських високопосадовців про мирний характер ядерної програми, основною метою Верховного лідера Алі Хаменеї залишається захист режиму від будь-яких атак з боку країн Заходу та підвищення статусу Ірану до рівня світових наддержав, які мають ядерну зброю[27].
Восени 2012 року, після посилення санкцій проти Ірану, низка представників іранської влади виступили із заявами про необхідність застосування ядерного палива на атомних кораблях та атомних підводних човнах[28]. Уран, збагачений до рівня, придатного для використання в реакторах підводних човнів, також може бути використаний і для створення атомної зброї.
13 грудня 2016 року іранська сторона звинуватила США в порушенні раніше досягнутих домовленостей, а президент Ірану Хассан Рухані оголосив про початок робіт над створенням підводних човнів з ядерною силовою установкою. Натомість речник Білого дому та речник Державного департаменту США заявили, що такі роботи не порушують домовленостей Спільного всеосяжного плану дій[29].
- Спільний всеосяжний план дій
- Гірнича промисловість Ірану
- Санкції проти Ірану
- Ядерна енергетика Ірану
- ↑ Haidar, J.I., 2015."Sanctions and Exports Deflection: Evidence from Iran, " Paris School of Economics, University of Paris 1 Pantheon Sorbonne, Mimeo
- ↑ Roe, Sam (28 січня 2007). An atomic threat made in America. Chicago Tribune. Процитовано 1 липня 2009.
- ↑ Iran Affairs: Blasts from the Past: Western Support for Iran's Nuclear program. 2008. Архів оригіналу за 23 серпня 2013. Процитовано 24 лютого 2008.
- ↑ Yossi Melman, Meir Javedanfar, The Nuclear Sphinx of Tehran, Basic Books, 2008 pp.89-90.
- ↑ Tanya Ogilvie-White,'The Defiant States,' p.254.
- ↑ Kerr, Paul (26 вересня 2012). Iran's Nuclear Program: Status (PDF). Congressional Research Service. Архів (PDF) оригіналу за 23 серпня 2013. Процитовано 2 жовтня 2012.
- ↑ Iran launches Bushehr nuclear power plant. RIA Novosti. 12 вересня 2011. Процитовано 14 вересня 2011.
- ↑ Bushehr NPP to be brought to full capacity by year-end. The Voice of Russia. 29 листопада 2012. Архів оригіналу за 21 травня 2013. Процитовано 22 грудня 2012.
- ↑ Iran sees Bushehr plant at full capacity in one year. AFP. 18 грудня 2007. Архів оригіналу за 9 червня 2007. Процитовано 24 лютого 2008.
- ↑ U.N. nuclear watchdog board rebukes defiant Iran. Reuters. 18 листопада 2011. Процитовано 20 листопада 2011.
- ↑ IAEA Report for military dimensions, see pages 4-12 (PDF). International Atomic Energy Agency. 8 листопада 2011. Процитовано 8 листопада 2011.
- ↑ Olli Heinonen, «The 20 % Solution» [Архівовано 2012-12-29 у Wayback Machine.], Foreign Policy, 11 January 2012
- ↑ Iran’s nuclear defiance finds rare common ground in fractured country. Washington Post. 15 листопада 2011. Процитовано 20 листопада 2011.
{{cite news}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) [недоступне посилання з 01.01.2012] - ↑ Iran parliament to review ties with U.N. nuclear body. Washington Post. 20 листопада 2011. Архів оригіналу за 24 вересня 2015. Процитовано 20 листопада 2011.
- ↑ Kerr, Paul (18 вересня 2012). Iran's Nuclear Program: Tehran's Compliance With International Obligations (PDF). Congressional Research Service. Архів (PDF) оригіналу за 23 серпня 2013. Процитовано 18 вересня 2012.
- ↑ Достигнуто соглашение по ядерной программе Ирана (укр.). Русская служба Би-би-си. Архів оригіналу за 16 липня 2015. Процитовано 16 липня 2015.
- ↑ Трамп офіційно оголосив про вихід США з Іранської ядерної угоди [Архівовано 9 грудня 2018 у Wayback Machine.] Укрінформ, 08.05.2018
- ↑ Израиль уговаривает США отказаться от сделки с Ираном. Тель-Авив все еще надеется ограничить влияние Тегерана на Ближнем Востоке [Архівовано 2021-09-02 у Wayback Machine.] // 26.08.2021
- ↑ Люксіков Михайло (8 січня 2021). Іран заявив про можливість збагачення урану до 90%. Український мілітарний портал.
- ↑ Іран швидко розширює виробництво збагаченого урану, - Reuters. РБК-Украина (укр.). Процитовано 12 жовтня 2022.
- ↑ В іранському університеті, де займаються оборонними проєктами, стався вибух. РБК-Украина (укр.). Процитовано 11 грудня 2022.
- ↑ GOV/2006/15 http://www.iaea.org/Publications/Documents/Board/2006/gov2006-15.pdf GOV/2006/15
- ↑ INFCIRC/724 – Communication dated March 26, 2008, received from the Permanent Mission of the Islamic Republic of Iran to the Agency (PDF). Процитовано 20 вересня 2009.
- ↑ UN nuclear watchdog sets up 'Iran Task Force'. Reuters. The Jerusalem Post. 29 серпня 2012. Архів оригіналу за 23 серпня 2013. Процитовано 29 серпня 2012.
- ↑ "Ядерні" переговори МАГАТЕ та Ірану знову провалилися. УкрІнформ. 18 січня 2013. Архів оригіналу за 23 серпня 2013. Процитовано 18 січня 2013.
- ↑ МАГАТЕ допомагало ядерним дослідникам Ірану і відправляло їх на навчання до РФ, - Bild. РБК-Украина (укр.). Процитовано 24 червня 2024.
- ↑ A. Savyon and Yigal Carmon (28 лютого 2013). Is There Room For Agreement Between The Obama Administration And Tehran In Nuclear Talks?. MEMRI. Архів оригіналу за 23 серпня 2013. Процитовано 1 березня 2013.
- ↑ Tehran Declares Intent To Enrich Uranium To 90% For Military Purposes – Nuclear Submarines. Inquiry & Analysis Series Report No.885. MEMRI. 27 вересня 2012. Архів оригіналу за 23 серпня 2013. Процитовано 26 січня 2013.
- ↑ Bozorgmehr Sharafedin, Shadia Nasralla (Tue Dec 13, 2016). Iran to work on nuclear-powered vessels after U.S. 'violation' of deal. Reuters.