Яніс Чаксте — Вікіпедія
Яніс Чаксте латис. Jānis Čakste | |||
![]() | |||
| |||
---|---|---|---|
14 листопада 1922 — 14 березня 1927 | |||
Попередник: | Посаду започатковано | ||
Наступник: | Ґуставс Земґалс | ||
Народження: | 14 вересня 1859[1][2][…] Viesturi Parishd, Курляндська губернія, Російська імперія[4] | ||
Смерть: | 14 березня 1927[5][1][…] (67 років) Рига, Латвійська Республіка[5] | ||
Поховання: | Лісовий цвинтар | ||
Країна: | Російська імперія і Латвія | ||
Освіта: | юридичний факультет Московського університетуd (1886) і Academia Petrina | ||
Партія: | Конституційно-демократична партія | ||
Діти: | Mintauts Čaksted і Konstantīns Čaksted | ||
Автограф: | ![]() | ||
Нагороди: | |||
Яніс Чаксте (в Російській імперії — Іван Христофорович; латис. Jānis Čakste; 14 вересня 1859, Митавський повіт, Курляндська губернія, Російська імперія — 14 березня 1927, Рига, Латвія) — латвійський державний діяч та підприємець, 1-й президент Латвійської Республіки, депутат Державної Думи Російської імперії від Курляндської губернії. Видавець та редактор тижневика Tēvija.
Народився у Добленському повіті, пізніше перейменованому на «Митавський повіт» Курляндської губернії.
1882 року закінчив Митавську німецьку гімназію, вступив на юридичний факультет Московського університету.
1886 — працював секретарем прокуратури Курляндської губернії.
1888 — помічник присяжного адвоката, видавав і редагував щотижневик Tēvija.
1895 — організатор і спонсор IV Балтійського свята пісні і танцю у місті Митава. Очолював Митавське латиське товариство.
1905 — під час Революції (1905—1907) виступив з програмою автономії Латвії.
1906 — депутат Державної Думи І скликання від Курляндської губернії. У Думі долучився до партії кадетів. Після розпуску Думи підписав Виборзьку відозву, за що у 1908 відбув три місяці у Митавській візниці.
На початку першої світової війни — голова Митавського комітету Червоного Хреста.
1915 — голова Комітету біженців з Латвії.
1916 — вирушив до США, але у Стокгольмі дізнався про революцію в Росії та повернувся. Дорогою написав брошуру про необхідність незалежності Латвії.
1917 — комісар Тимчасового уряду в Курляндській губернії. Взяв участь у роботі Латвійської тимчасової національної ради, працював у відділі іноземних справ.
1918 — повернувся до Латвії. 17 листопада його було обрано головою Народної ради Латвії.
1919 — взяв участь у виборах голови Конституційних зборів, виборов 83 голоси, здобув перемогу над Янісом Райнісом, який здобув 48 голосів.
14 листопада 1922 Сейм обрав Чаксте першим президентом Латвії. 6 листопада 1925 його було обрано президентом повторно. За час роботи Президентом оголосив 402 закони. Помилував 549 осіб.
14 березня 1927 — помер. Похований на Лісовому цвинтарі в Ризі.
2003 року в Єлгаві встановлено пам'ятник, а в Ризі на честь Чаксте названо вулицю.
- Орден Трьох зірок, Білої троянди, Відродження Польщі 1 ступеня.
- Кавалер Великого хреста Леопольда І.
- ↑ а б SNAC — 2010.
- ↑ а б Encyclopædia Britannica
- ↑ Енциклопедія Брокгауз
- ↑ Deutsche Nationalbibliothek Record #119378841 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ а б Чаксте Янис // Большая советская энциклопедия: [в 30 т.] / под ред. А. М. Прохорова — 3-е изд. — Москва: Советская энциклопедия, 1969.
- Фотоальбом, видання 1927 року [Архівовано 4 серпня 2013 у Wayback Machine.] (англ.)
- Latvieši vēstures likteņdzirnās: Lāčplēša Kara ordenis [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] (латис.)
- Президенты Латвийской Республики (рос.)