Егілс Левітс — Вікіпедія
Егілс Левітс | |
---|---|
латис. Egils Levits | |
![]() | |
10-й Президент Латвії | |
8 липня 2019 — 8 липня 2023 | |
Прем'єр-міністр | Кріш'яніс Каріньш |
Попередник | Раймондс Вейоніс |
Наступник | Едгарс Рінкевичс |
Суддя Європейського суду ЄС | |
11 травня 2004 — 17 червня 2019 | |
Попередник | Фідельма Макен[en] |
Наступник | Нійло Яяскінен[en] |
Міністр юстиції Латвії | |
3 серпня 1993 — 19 вересня 1994 | |
Президент | Ґунтіс Улманіс |
Прем'єр-міністр | Валдіс Біркавс |
Попередник | Скудра Віктор |
Наступник | Романс Апсітіс |
Народився | 30 червня 1955[1] (69 років) Рига, Латвійська Радянська Соціалістична Республіка, СРСР |
Відомий як | суддя, правник, політик, адвокат |
Країна | СРСР, ФРН і Латвія |
Alma mater | Ризька гімназія № 2d, Латиська гімназія в Мюнстеріd (1973) і Гамбурзький університет (1986) |
Політична партія | Латвійський шляхd |
Батько | Йонас Левітсd |
Мати | Інгеборга Левітеd |
Нагороди | |
president.lv | |
![]() | |
![]() | |
Егілс Левітс (латис. Egils Levits, 30 червня 1955, Рига) — латвійський юрист, політолог. Президент Латвії (2019—2023), ексміністр юстиції (1993—1994). Суддя Європейського суду з прав людини (1995—2004), потім — Суду Європейського Союзу (до 2010 року називався Судом Європейських співтовариств). Учасник Атмоди.
Автор концепції про повернення Латвії незалежності. Посол Латвії у Німеччині, Швеції (1992—1993), Австрії, Угорщині, Швеції (1994—1995). Депутат Сейму (1993—1994). Автор понад 100 наукових публікацій. Почесний Dr.iur.h.c. Латвійської АН[2]. Суддя Міжнародного арбітражного суду[3]. Голова президентської комісії з конституційного права. 29 травня 2019 року обраний Сеймом Президентом Латвії.
Обійняв посаду 8 липня 2019 року.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/12/Ukrainas_prezidenta_viz%C4%ABte_Latvij%C4%81_-_48907175028.jpg/250px-Ukrainas_prezidenta_viz%C4%ABte_Latvij%C4%81_-_48907175028.jpg)
Батько, інженер Йонас Левітс, син Мойсея (Мозуса) Левітса.
Мати, Інгеборга Левіта[lv], уроджена Барга. Народилася 31 березня 1926 року в Тукумсі у німецькій родині. Навчалася у Латвійській академії мистецтв. Поетеса, псевдонім — Ая Земзаре, латис. Aija Zemzare.[4]
У 1972 році, коли радянський уряд дозволив частині латиських євреїв залишити СРСР, сім'я виїхала до Ізраїлю, але оселилась у ФРН.
Егілс навчався у Мюнстерській латиській гімназії, яку закінчив 1973 року. Навчався у Гамбурзькому університеті.
Дружина — Андра, гінеколог. Донька Індра.[5]
У 2019 надрукував першу книгу Valstsgriba. Idejas un domas Latvijai 1985—2018.[6]
Орден Трьох зірок V ст. (2000);
Хрест визнання I ст. (2005);
Великий хрест з ланцюгом Ордена Трьох зірок (8 липня 2019);
Великий хрест Ордена Вієстура (8 липня 2019);
Орден князя Ярослава Мудрого I ст. (23 серпня 2021) — за визначний особистий внесок у зміцнення українсько-латвійського міждержавного співробітництва, підтримку незалежності та територіальної цілісності України[7];
Орден Білого Орла (1 лютого 2023)[8];
Великий хрест Ордена Золотого лева Нассау (13 березня 2023)[9];
Великий ланцюг Ордена інфанта Енріке (12 квітня 2023);
Ланцюг Маріїнського Ордена Хреста (19 квітня 2023)[10].
- ↑ Munzinger Personen
- ↑ GODA DOKTORI. Архів оригіналу за 2 серпня 2017. Процитовано 29 травня 2019.
- ↑ Members of the Permanent Court of Arbitration [Архівовано 3 лютого 2014 у Wayback Machine.] Стр. 105 (стр. 24 файла)(англ.)
- ↑ «Latviešu rakstnieku un žurnālistu 6. salidojums Rietumvācijā šogad notika Libekā», Laiks, 1974, 3 augusts
- ↑ Izklaide, DELFI (3 червня 2015). Noslēpumainākā kandidāte uz pirmās lēdijas godu. delfi.lv (латис.). Архів оригіналу за 10 квітня 2019. Процитовано 10 квітня 2019.
- ↑ Sprūde, Viesturs (15 лютого 2019). FOTO: Atver Egila Levita grāmatu “Valstsgriba. Idejas un domas Latvijai”. LA.lv (латис.). Архів оригіналу за 15 травня 2020. Процитовано 10 квітня 2019.
- ↑ Указ Президента України від 23 серпня 2021 року № 393/2021 «Про нагородження Е.Левітса орденом князя Ярослава Мудрого»
- ↑ Sylwia Dąbkowska-Pożyczka (1 lutego 2023). Andrzej Duda przyznał prezydentowi Łotwy Order Orła Białego. dzieje.pl. Процитовано 4 травня 2023.
- ↑ Vestnesis
- ↑ President.ee.
- Довідки про суддів СЕС [Архівовано 19 липня 2011 у Wayback Machine.](англ.)
- Егілс Левітс: потрібне мито солідарності [Архівовано 27 вересня 2009 у Wayback Machine.] // Delfi[en], 23.09.2009 (рос.)
?[недоступне посилання з травня 2019]|
![]() | Це незавершена стаття про політичного діяча. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |