Атлантис (спомагателен крайцер) – Уикипедия
- Вижте пояснителната страница за други значения на Атлантис.
„Атлантис“ Atlantis, HSK-2 | |
![]() Спомагателният крайцер „Атлантис“ | |
Флаг | ![]() |
---|---|
Клас и тип | Товарен кораб/Спомагателен крайцер |
Производител | Bremer Vulkan, Бремен, Германия |
Служба | |
Заложен | 1937 г. |
Спуснат на вода | 31 май 1937 г. |
Влиза в строй | 19 декември 1939 г. |
Потънал | потопен на 22 ноември 1941 г. |
Състояние | извън експлоатация |
Основни характеристики | |
Пристанище на домуване | Бремен |
Позивна | DOTP![]() ![]() ![]() ![]() |
Организация | DDG Hansa, ВМС на Германия |
Собственик | DDG Hansa |
Оператор | DDG Hansa, Кригсмарине |
Бруто тонаж | 7862 t (БРТ) |
Нето тонаж | 4845 t (НРТ) |
Водоизместимост | 17 600 t (стандартна) |
Дължина между перпендикулярите | 155,0 m |
Ширина | 18,7 m |
Газене | 8,7 m |
Задвижване | 2 6-цилиндрови двутактни дизелови двигателя |
Мощност | 7600 к.с. (5,7 МВт) |
Движител | 1 гребен винт |
Скорост | 17 възела (32,4 km/h) |
Далечина на плаване | 60 000 морски мили на 10 възела ход |
Автономност | 250 дни |
Екипаж | 347 души |
Името означава | на немски език Атлантида |
Въоръжение | |
Артилерия | 6×1 150-mm; 1×1 75-mm; |
Зенитна артилерия | 2×2 37-mm; 2×2 20-mm |
Минноторпедно въоръжение | 4×1 533-mm ТА; 92 мини |
Самолети | 2 хидросамолета Heinkel He 114 (1 в разглобен вид)[1] |
„Атлантис“ в Общомедия |
„Атлантис“ (на немски: Atlantis), HSK-2[~ 1] е спомагателен крайцер на Кригсмарине – военноморския флот на Нацистка Германия. Това е преустроеният товарен кораб „Голденфелс“ (Goldenfels – „Златна скала“), в германския флот е познат като „Шиф-16“ (на немски: Schiff 16)[~ 2], в Кралския флот на Великобритания получава обозначението „Рейдер C“. В края на март 1940 г. тръгва на рейдерски поход, преминава през блокадата на Северния Атлантик и плава във водите на Атлантическия, Индийския и Тихия океан. Изминава повече от 161 хил. km за 602 дни и потопява 22 кораба с общ тонаж 145 968 тона, което е най-добрият резултат от всички надводни кораби на Кригсмарине, поставя и 92 мини около бреговете на Южноафриканския съюз[~ 3].. Потопен е на 21 ноември 1941 г. от британския крайцер „Девъншър“. Командир на кораба е капитан 3-ти ранг Бернхард Роге.
Подготовка за похода
[редактиране | редактиране на кода]Товарният съд „Голденфелс“ (Златна скала) е построен 1937 г. на бременските стапели на „Bremer Vulkan“ за корабоплавателната компания „Hansa Line“. Корабът е с водоизместимост 17600 тона с един комин в средната част, развива скорост до 17,5 възела и е с размери 155-метрова дължина; 18,7-метрова ширина и 8,7-метрово газене[2]. След началото на войната е реквизиран от ВМС на Германия. Преустройството на кораба в спомагателен крайцер започва на 5 септември 1939 г. под ръководството на капитан 3-ти ранг Бернхард Роге в бременската корабостроителница „Deutsche Schiff – und Maschinenbau AG“. В процеса на работа се появяват проблеми с планировката (поради унищожените след Версайския договор документи, свързани с рейдерите от Първата световна война, които следва да се проектират от нулата) и снаряжаването (предимно заради секретността на проекта) на кораба. Решавайки тези проблеми, Роге два пъти посещава капитан 3-ти ранг Нергер, който командва спомагателния крайцер „Волф“ по време на миналата война; също и с командирите на другите преустройвани рейдери в корабостроителницата „Blohm + Voss“ в Хамбург[3].
Корабът е оборудван по следния начин: два шестцилиндрови дизелни двигатели MAN, които позволяват плаване от 60 000 мили без допълнителна бункеровка; шест 150 mm и едно 75 mm (за предупредителни изстрели) оръдия; две сдвоени 37-mm зенитни оръдия и четири 20-mm зенитни оръдия; четири торпедни апарата; деветдесет и две морски мини EMC[1]; два самолета „Heinkel He 114“, които се намират в преправения на хангар трюм № 2 (вторият самолет, независимо от протестите на Роге, е предаден на рейдера в разглобен вид, с мотива, че са дефицитни); фалшиви бордове, които с помощта на система от противотежести се отварят нагоре; маскировъчен, фалшив и разглобяем втори комин; телескопически мачти; дървени оръдия; лъжливи оръдейни платформи; големи сандъци, наподобяващи палубен товар[3].
През юли 1939 г. капитан Роге получава назначение в случай на война да поеме командването над „HSK 2“. В края на месеца той е назначен за командир на учебния ветроход „Алберт Лео Шлагетер“, който подготвя старшини в Балтийско море. На 25 август „Шлагетер“ получава заповед да се прибере в базата, в началото на септември Роге заминава за Бремен. Там той получава досиетата на всички бъдещи членове на екипажа му, които от съображение за сигурност са квартировани в училището за старшини в Бремерхафен. За поста старши помощник е назначен професор по история на изкуствата, чиито знания във военноморската наука не се нравят на Роге[3]. Дружбата му с капитан 3-ти ранг Винтер от кадровия отдел на офицерския състав във Вилхелмсхафен позволява на Роге да изиска за длъжността полиглотът и доктор по философия Улрих Мор, син на неговия приятел, назначен на плаваща база[4]. Първи офицер е капитан-лейтенант Ерих Кюн; щурман – капитанът от търговския флот Паул Каменц, артилерийски офицер – лейтенант Лоренц Кеш. Също така на кораба са назначени няколко капитани и първи помощници от търговския флот, които следва да откарват към родните брегове пленените кораби. Повече от сто от първоначално зачислените на кораба старшини и матроси, по настояване на Роге, са сменени; в частност, той си извоюва преместването на рейдера от Балтика на дванадесет старшини от „Шлагетер“. Екипажът е разположен на кораба по следния начин: всеки офицер има своя каюта; главните старшини живеят в каюти по един или по двама; старшините са разположени в кубрици за 4 или 8 души; матросите спят в кубрици за 18 – 50 души, по възможност до бойния пост, 50 от тях получават хамаци, останалите имат койки[3].
На 19 декември 1939 г., след 14 седмици в док и почти 400 хил. човекочаса труд, търговският рейдер е въведен в строй под даденото му от Роге име „Атлантис“. След 2 дена, когато 80% от екипажа е вече на борда, корабът провежда първите мореходни изпитания по Везер. На 28 декември „Атлантис“ се насочва от Бремен към Кил и през нощта засяда на плитчина. След 6 часа приливът освобождава рейдера, но съдбата на капитана виси на косъм – преди 25 години заседналият в плитчина до германските брегове „Волф“ се разделя с капитана си с мотивировката „карък“. Въпреки това, независимо от суеверния фюрер, Роге не пострадва от грешката на лоцмана[4]. На 31 януари, при пълна секретност, корабът е инспектиран от гросадмирала Ерих Редер. Към началото на пролетта „HSK 2“ е готов за поход, като контрамярка срещу вражеското разузнаване Роге поръчва поставянето на мишени до Пилау. На 11 март, заедно с „Орион“ и „Видер“ „Атлантис“ преминава през Килския канал под камуфлаж, след което хвърля котва в малкия залив Зюдерпип на западното крайбрежие на Шлезвиг-Холщайн[3]. Там е свален вторият комин и рейдерът е маскиран като 5749-тонния норвежки кораб „Кнут Нелсон“[1].
Бойни действия
[редактиране | редактиране на кода]Рейдерски поход
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/09/HermannsGrave_Kerguelen_2.jpg/200px-HermannsGrave_Kerguelen_2.jpg)
Бидейки сред първите спомагателни крайцери на Германия във Втората световна война, „Атлантис“ напуска базата си на 6 април 1940 г. Маскирайки се първо като норвежкия кораб „Кнут Нелсон“, а след това като съветския кораб „КИМ“, „Атлантис“ първи от рейдерите излиза в Атлантическия океан.
- 18 април 1940 г. „Атлантис“ получава задача да се насочи към корабоплавателни маршрут „Кейптаун – Фрийтаун“, за да отклони част от силите на Кралските ВМС на Великобритания от бреговете на Германия.
- Вечерта на 10 май до нос Иглен близо до бреговете на Южна Африка „Атлантис“ поставя 92 мини.
- От май до септември 1940 „Атлантис“ действа в Индийския океан, маскиран като датския кораб „Аббекерк“, а след това като норвежкия съд „Тарифа“.
- От октомври 1940 г. до ноември 1941 г. „Атлантис“ води рейдерство в Тихия океан.
- 14 – 16 февруари „Атлантис“ се среща с „Адмирал Шеер“, който се зарежда с дизелово гориво от резервоарите на „Кети Бровиг“, независимо от съобщението на щаба, че конкретното гориво не е подходящо за него.
- На 17 май „Атлантис“ среща британските кораби: линкора „Нелсън“ и самолетоносача „Игъл“, които не му обръщат внимание.
- На 21 ноември 1941 г., извършвайки зареждане на подводницата U-126, „Атлантис“ е открит от палубния самолет на британския крайцер „Девъншър“ (HMS Devonshire (39)). След време се появява и самият крайцер, който след кратка стрелба потопява „Атлантис“ и не започва спасяване на хората, опасявайки се от торпедата на подводницата (всъщност U-126 в това време е без командир). След изплуването на подводницата, тя прибира оцелелите от екипажа и взема спасителните лодки на буксир. За да ѝ помогнат към нея се насочват U-129 и U-124. Спасените са оставени на снабдителния кораб „Питон“, който на свой ред на 1 декември е потопен в аналогична ситуация от крайцера „Дорсетшир“. След продължително плаване на 4 немски и 4 италиански подводници, оцелелите от екипажа се връщат в Германия.
Резултати
[редактиране | редактиране на кода]Потопени и пленени съдове:
Коментари
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ От на немски: Handelsstörkreuzer, което означава спомагателен крайцер номер 2.
- ↑ „Шиф-16“ (нем. „Schiff 16“) – в превод от немски език означава „Плавателен съд № 16“.
- ↑ Според различните оценки величината на потопения тонаж съставя 144 000…146 000 брт.
Бележки
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ а б в Hilfskreuzer (Auxiliary Cruiser / Raider) Atlantis // Архивиран от оригинала на 2011-10-10. Посетен на 2010-05-08. (на английски)
- ↑ Atlantis (HSK 2) // Архивиран от оригинала на 4 февруари 2012. Посетен на 8 май 2010. (на английски)
- ↑ а б в г д Рогге, Бернгард. Рейдер „Атлантис“. Самый результативный корабль германского ВМФ. 1939 – 1941 гг. с. 7 – 16.
- ↑ а б Мор, Ульрих; Селлвуд, Артур В. „Летучий голландец“ Третьего рейха. История рейдера „Атлантис“. с. 23 – 34.
Литература
[редактиране | редактиране на кода]- Мор, Ульрих; Селлвуд, Артур В. „Летучий голландец“ Третьего рейха. История рейдера „Атлантис“. М., ЗАО Центрполиграф, 2006, 287 с. ISBN 5-9524-2494-5.
- Портен, Эдвард фон дер. Германский флот во Второй мировой войне. Екатеринбург, Зеркало, 240 с.
- Рогге, Бернгард. Рейдер „Атлантис“. Самый результативный корабль германского ВМФ. 1939 – 1941 гг. М., ЗАО Центрполиграф, 2006, 225 с. ISBN 5-9524-2045-1.
- Руге, Фридрих. Война на море, 1939 – 1945. СПб., Полигон, 2002, 400 с. ISBN 5-89173-027-8.
- Слэйвик, Дж. П. Одиссея рейдера „Атлантис“. ООО АСТ, 2005, 432 с. ISBN 5-17-028572-8.
Външни препратки
[редактиране | редактиране на кода]Общи
[редактиране | редактиране на кода]- armed merchant cruisers of WW II ((en))
- Alfonso Arenas, Jonathan Ryan. Hilfskreuzer (Auxiliary Cruiser / Raider) Atlantis (html) // Bismarck & Tirpitz. Архивиран от оригинала на 2011-10-10. Посетен на 8 май 2010. (на английски)
- Atlantis (HSK 2) // German Naval History. Архивиран от оригинала на 4 февруари 2012. Посетен на 8 май 2010. (на английски)
- Automedon (html) // merchant navy officers. Архивиран от оригинала на 2010-11-19. Посетен на 3 май 2010. (на английски)
- Фотографии на кораба (htm) // ddghansa-shipsphotos.de. Архивиран от оригинала на 4 февруари 2012. Посетен на 3 май 2010. (на немски)
Видеозаписи на „Атлантис“
[редактиране | редактиране на кода]- Потопяването на няколко кораба // youtube. Посетен на 8 май 2010. (на немски)
- 1941-02-05 Die Deutsche Wochenschau Nr. 544. „Атлантис“ в тропиците // youtube. Посетен на 8 май 2010. (на немски)
В Общомедия има медийни файлове относно Атлантис (спомагателен крайцер)
![]() ![]() | Тази страница частично или изцяло представлява превод на страницата „Атлантис (вспомогательный крейсер)“ в Уикипедия на руски. Оригиналният текст, както и този превод, са защитени от Лиценза „Криейтив Комънс – Признание – Споделяне на споделеното“, а за съдържание, създадено преди юни 2009 година – от Лиценза за свободна документация на ГНУ. Прегледайте историята на редакциите на оригиналната страница, както и на преводната страница, за да видите списъка на съавторите. ВАЖНО: Този шаблон се отнася единствено до авторските права върху съдържанието на статията. Добавянето му не отменя изискването да се посочват конкретни източници на твърденията, които да бъдат благонадеждни. |