Буликін Дмитро Олегович — Вікіпедія
![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Особисті дані | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Народження | 20 листопада 1979 (44 роки) | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Москва, СРСР | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Зріст | 193 см | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Вага | 93 кг | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Громадянство | ![]() | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Позиція | нападник | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Інформація про клуб | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Поточний клуб | завершив кар'єру | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Професіональні клуби* | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Національна збірна | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
* Ігри та голи за професіональні клуби | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Дмитро Буликін (рос. Дмитрий Олегович Булыкин, нар. 20 листопада 1979, Москва) — російський футболіст, що грав на позиції нападника.
Виступав в таких клубах, як московські «Локомотив» і «Динамо», леверкузенський «Баєр 04», «Андерлехт» і «Аякс». З «Андерлехта» він двічі віддавався в оренду, в «Фортуну» з Дюссельдорфа і в «АДО Ден Хаг». Зіграв за національну збірну Росії 15 матчів, забив 7 м'ячів. Учасник чемпіонату Європи 2004 року. Експерт телеканалу «Матч ТВ».
Дворазовий володар Кубка Росії. Чемпіон Нідерландів.
Дмитро народився 20 листопада 1979 року в Москві. Його батьки, Олег Сергійович і Лариса Володимирівна були професійними волейболистами, майстрами спорту міжнародного класу. Батько в складі збірної СРСР ставав чемпіоном Європи, виступав за ЦСКА[1]. Пізніше був завідувачем кафедри фізичного виховання в ГУ-ВШЕ[2]. Його молодша сестра Ірина колишня тенісистка, віце-чемпіонка Європи з пляжного тенісу[3]. Буликін в дитинстві займався волейболом, плаванням, футболом і шахами, має перший юнацький розряд[4].
У 1986 році, у віці семи років, розпочав займатися спортом у футбольній школі московського «Локомотива». Його першим тренером був Віктор Олександрович Харитонов. Через чотири роки разом з командою і тренером перейшов у СДЮСШОР «Трудові резерви». У 1994 році в складі цієї команди виграв Кубок Росії серед юнацьких команд. У 1995—1996 роках грав у СДЮШОР ЦСКА в Євгена Лобокова. У 1994 році був запрошений до збірної Москви, і в її складі виграв чемпіонат Росії серед юнаків[1].
З 1995 по 1997 рік він виступав у Третій лізі за «Локомотив-д». Наприкінці 1996 року Юрій Сьомін запросив його до дублюючого складу «залізничників»[1].
Його дебют за «Локомотив» відбувся 15 квітня 1997 року. У матчі 1/8 фіналу Кубка Росії проти «УралАЗ», він вийшов на заміну на 74-й хвилині замість Зази Джанашиї. Дебютував у Вищому дивізіоні 9 травня 1998 року в матчі проти новоросійського «Чорноморця», вийшовши на заміну на 75-й хвилині замість Володимира Мамінова. Перший м'яч забив у тому ж році 1 липня вразивши ворота «Балтики» в гостьовому матчі. Всього в тому сезоні він зіграв 14 матчів і забив 3 м'ячі. «Локомотив» завершив чемпіонат на третьому місці.
Крім того, Дмитро виступав в єврокубках. В 1/16 фіналу Кубка кубків, в матчі проти київського ЦСКА, Буликін зробив дубль. І в 1/8 він також забив два м'ячі «Спортінгу».
У 2000 році в фіналі Кубка проти ЦСКА Дмитро забив м'яч, який став переможним.
За три роки, проведених у складі «червоно-зелених», став бронзовим призером чемпіонату Росії, двічі віце-чемпіоном і тричі володарем Кубка Росії. У всіх офіційних турнірах за «Локомотив» він зіграв 89 матчів і забив 24 м'ячі.
Після закінчення контракту з клубом, Буликін став вільним агентом. У нього були варіанти поїхати в «Сампдорію» або «Санкт-Галлен», але в підсумку він вирішив залишитися в Росії і підписав контракт з «Динамо»[5].
У «Динамо» Буликін став грати під керівництвом Валерія Газзаєва. У 2003 році при Вікторі Прокопенко став найкращим бомбардиром команди і удостоївся запрошення в збірну.
Після цього хотів виїхати грати в європейський клуб, пішовши на конфлікт з керівництвом клубу. У серпні 2005 року був виставлений на трансфер «Динамо» за високу ціну, але його ніхто не викупив[6].
У 2006 році в «Динамо» прийшов новий тренер Юрій Сьомін, і Буликін підписав новий контракт на два роки і залишився в «Динамо». Через півроку звільнили Сьоміна, і Дмитра знову виставили на трансфер. У вболівальників за цей час склалася думка, що футболіст спорту віддає перевагу світське життя. Сам Дмитро вважає, що в його «кризі» винен клуб, який відмовляєвся від його послуг на полі й відмовляв іншим клубам у продажу гравця.
У червні 2007 року Буликіним зацікавився один з клубів німецької Бундесліги. Там сподівалися отримати гравця як вільного агента, але він заявляв, що «Динамо» його не відпустить. Керівництво ж клубу говорило, що вони давно готові відпустити Дмитра безкоштовно, а йти не хотів сам гравець[7].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2c/DmitryBulykin.jpg/200px-DmitryBulykin.jpg)
Наприкінці серпня 2007 року Дмитро Буликін на правах вільного агента перейшов у леверкузенський «Баєр»[8]. 29 вересня 2007 року Буликін дебютував у чемпіонаті Німеччини, вийшовши на заміну за 9 хвилин до кінця домашнього матчу 8-го туру проти «Баварії» (0:1).
19 грудня 2007 року в матчі групового турніру Кубка УЄФА проти «Цюриха» Буликін, який не забивав в офіційних іграх більше року, зумів оформити дубль (матч закінчився з рахунком 5:0). У матчі-відповіді 1/4 фіналу Кубка УЄФА в Петербурзі Буликін забив м'яч у ворота «Зеніта». Гол виявився єдиним у матчі.
У чемпіонаті Бундесліги він відзначився двома забитими м'ячами — в матчах з «Енергі» (Котбус) й «Баварією» (Мюнхен).
Усього у складі «Байєра» Буликін провів 19 матчів і забив 5 м'ячів.
18 серпня 2008 року Буликін став гравцем бельгійського «Андерлехта», сума трансферу склала € 1 млн[9]. 30 серпня нападник дебютував за бельгійську команду, забивши два м'ячі у ворота «Кортрейка»[10]. Але знову через головного тренера Арієля Якобса він змушений був знову покинути клуб[11].
28 липня 2009 року Буликін на правах оренди перейшов у дюссельдорфську «Фортуну», яка виступала у Другій Бундеслізі[12]. Німецький клуб давно хотів його купити, але не міг домовитися з «Андерлехтом»[13][14][15].
У першому ж матчі за новий клуб Дмитро отримав травму. 3 серпня в матчі першого раунду Кубка Німеччини з «Гамбургом», Буликін отримав перелом п'ятої плеснової кістки. В наступних матчах він ускладнив пошкодження, граючи майже два місяці з травмою[16]. 20 вересня забив перший м'яч за німецький клуб[17]. Наприкінці січня відновив тренування. До завершення сезону Буликін взяв участь тільки у двох матчах.
3 серпня 2010 року Буликін перейшов на правах річної оренди в нідерландський клуб «АДО Ден Гаг»[18][19]. У дебютній грі, яка відбулася 22 серпня, Дмитро відзначився дублем у ворота «ВВВ-Венло», а його команда здобула перемогу з рахунком 3:2[20]. У перших дев'яти матчах в чемпіонаті і Кубку Нідерландів він забив 9 м'ячів. Після закінчення сезону в списку найкращих бомбардирів чемпіонату він з 21 голом посів друге місце, поступившись Бйорну Влемінксу, у якого на рахунку 23 м'ячі[21].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/70/Bulykin_%28original%29.jpg/200px-Bulykin_%28original%29.jpg)
31 серпня 2011 року Буликін підписав однорічний контракт з амстердамським «Аяксом»[22][23].
14 вересня Буликін дебютував за «Аякс», вийшовши на заміну в кінцівці зустрічі 1-го туру Ліги чемпіонів проти «Ліона»[24]. 18 вересня в поєдинку чемпіонату Нідерландів проти ПСВ Дмитро вийшов на заміну по ходу другого тайму, а на 79-й хвилині забив свій перший м'яч за «Аякс», вирвавши тим самим нічию для своєї команди[25]. 19 лютого 2012 року Дмитро зробив дубль у матчі чемпіонату проти клубу НЕК і вступив в Клуб Григорія Федотова і в Клуб 100 російських бомбардирів[26].
Всього в першому сезоні за «Аякс» Буликін провів у чемпіонаті Нідерландів 19 матчів, забивши 9 м'ячів. Став чемпіоном Нідерландів 2011/2012 і був визнаний найефективнішим нападаючим чемпіонату Нідерландів 2011/2012. По закінченню контракту «Аякс» і Буликін не стали продовжувати контракт і Дмитро став вільним агентом.
20 липня 2012 року Дмитро перейшов у нідерландський клуб «Твенте». Контракт був укладений за схемою 1+1.
2 серпня 2012 року відбувся дебют Буликін в новій команді[27] в матчі кваліфікаційного раунду Ліги Європи проти чеського клубу «Млада Болеслав». Дмитро з'явився на полі на початку другого тайму замість Глайнора Плета й мав декілька хороших можливостей для взяття воріт[28]. 26 серпня Дмитро відзначився першим голом за «Твенте», вразивши ворота клубу НЕК.
20 вересня 2013 року нижньогородська «Волга» підписала контракт з Буликін за схемою «1+1»[29]. Він рідко виходив у стартовому складі, не забив жодного м'яча, і клуб затримував йому зарплату[30]. 5 червня 2014 року Буликін покинув «Волгу»[31]. А вже 6 червня 2014 року отримав тренерську ліцензію категорії А[32], оскільки раніше заявляв, що хотів би в майбутньому тренувати «Динамо»[33]. Однак гравець не розглядав варіант завершення кар'єри «» він хотів продовжити грати в Росії[34] або в Нідерландах[35], проте поверненню в нідерландський чемпіонат завадив ліміт на легіонерів[36].
31 березня 2016 року Дмитро Буликін оголосив про завершення професіональної кар'єри. Свій останній матч на професіональному рівні провів 10 березня 2014 року, коли вийшов на заміну в гостьовому матчі «Волги» з «Амкаром» (1:5).
У 1998 році Буликін вперше отримав виклик до молодіжної збірної Росії. 10 жовтня дебютував у матчі з однолітками з Франції, в рамках відбіркового циклу на Олімпіаду в Сіднеї. Росіяни перемогли з рахунком 2:1, Дмитро вийшов на заміну на 76-й хвилині замість Ролана Гусєва[37]. Всього за «молодіжку» зіграв 4 матчі. У 1999 році — з командами Вірменії[38], Ісландії[39] та Словаччини[40].
У 2003 році в Росії відбувся матч між збірною Росії і збірної легіонерів РФПЛ. У цьому матчі Дмитро дебютував за національну збірну. Вийшовши на заміну на 38-й хвилині замість Євгена Алдоніна, він забив два м'ячі[41].
У тому ж році Георгій Ярцев запросив Буликіна в першу збірну. Він дебютував за неї 6 вересня в гостьовому матчі проти Ірландії, який був відбірковим на чемпіонат Європи. Дмитро провів повний матч, був помітний на полі й взяв безпосередню участь в гольовій атаці своєї команди[42].
Уже в наступному матчі, 10 вересня, футболіст відкрив рахунок голам за національну збірну. У поєдинку проти швейцарців Буликін зробив «хет-трик»[43]. 11 жовтня знову забив м'яч. На 29-й хвилині матчу зі збірною Грузії Дмитро за рахунку 0:1 зрівняв рахунок. В результаті Росія перемогла 3:1[44].
У 2004 році Буликін зіграв три неофіційних матчі за збірну. У лютому в Японії, проти олімпійської збірної цієї країни[45] та проти клубу «Сімідзу С-Палс»[46], і 2 червня матч проти збірної легіонерів РФПЛ[47].
У 2004 виступав на чемпіонаті Європи. Взяв участь у всіх трьох матчах і забив гол майбутнім чемпіонам Європи, збірної Греції[48].
Останній матч за команду провів у тому ж році. 13 жовтня Росія зазнала найбільшої поразки у своїй новітній історії. У Лісабоні Португалія розгромила росіян з рахунком 7:1[49].
14 червня 2017 року призначений радником президента ФК «Локомотив». Буликін займеться питаннями стратегії і розвитку дитячо-юнацької системи клубу[50].
Будучи досить високим і міцним гравцем, Буликін на полі грав на позиції таранного форварда[51]. Також відмінно грав головою. Був надійний в обороні, приходячи в штрафну при стандартних положеннях. Сильними сторонами були швидкість й працездатність. Головні недоліки — відсутність яскраво вираженого дриблінгу та стабільності[52].
У 2005 році став жити разом зі своєю дівчиною, модельєром Катериною Полянською, яка раніше була одружена з сином Йосипа Кобзона Андрієм[53][54]. До цього зустрічався з Оксаною Купцовою[55]. 16 жовтня 2007 року Буликін став батьком: у Москві дружина народила йому дівчинку, яку назвали Агата[56]. У 2010 році Катерина народила ще одну дівчинку — Віталіну[4].
У 2000 році брав участь в телегрі «Сто до одного»[57].
Знімався разом з Сергієм Овчинниковим, Зауром Хапов і Радославом Батак в кліпі на пісню Non Stop поп-гурту Reflex[58].
Під час візиту Пеле до Москви в 2003 році як капітан «Динамо» подарував йому динамівську майку № 10 з написом ПЕЛЕ[59].
Під час гри за «Динамо» у Дмитра в команді з'явилося прізвисько «Діма-дискотека» за часте відвідування ресторанів і нічних клубів[60].
13 червня 2007 роки захистив дисертацію на вчений ступінь кандидата педагогічних наук за спеціальністю «Біомеханіка» на тему «Техніка стартових дій у футболі і легкоатлетичному спринті» в РДУФК[61].
Також у 2007 році грав самого себе в серіалі «Щасливі разом». Він з'являвся в двох епізодах: в 113-й серії «Реклама вимагає жертв» в рекламі кросівок «Зевс», а в 155-й «Весь світ театр, всі баби в нього ходять» був зіркою в спортбарі[62].
Буликін полюбляє кататися на мотоциклах, віддає перевагу марці BMW[60].
Вільний час любить проводити з друзями й сім'єю, іноді ходить в ресторани, боулінг і більярд. У плані їжі Дмитру найбільше подобається російська кухня[63].
У 2012 році вперше в житті зробив стрибок з парашутом разом з сестрою[64].
- Станом на 12 травня 2014 року
Клуб | Сезон | Чемпіонат | Плей-оф | Кубок | Єврокубки | Загалом | |||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Матчі | Голи | Матчі | Голи | Матчі | Голи | Матчі | Голи | Матчі | Голи | ||
«Локомотив» | 1997 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 2 | 0 |
1998 | 14 | 3 | 0 | 0 | 1 | 1 | 4 | 4 | 19 | 8 | |
1999 | 26 | 8 | 0 | 0 | 1 | 1 | 9 | 3 | 36 | 12 | |
2000 | 22 | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 7 | 0 | 32 | 4 | |
Усього за «Локомотив» | 62 | 14 | 0 | 0 | 6 | 3 | 21 | 7 | 89 | 24 | |
«Динамо» | 2001 | 23 | 8 | 0 | 0 | 2 | 2 | 3 | 0 | 28 | 10 |
2002 | 27 | 5 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 28 | 5 | |
2003 | 29 | 9 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 30 | 9 | |
2004 | 22 | 1 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 24 | 1 | |
2005 | 8 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 9 | 1 | |
2006 | 10 | 2 | 0 | 0 | 2 | 1 | 0 | 0 | 12 | 3 | |
2007 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | |
Усього за «Динамо» | 119 | 26 | 0 | 0 | 9 | 3 | 3 | 0 | 131 | 29 | |
«Баєр 04» | 2007/08 | 14 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | 3 | 18 | 5 |
2008/09 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | |
Усього за «Баєр 04» | 15 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | 3 | 19 | 5 | |
«Андерлехт» | 2008/09 | 10 | 3 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 12 | 3 |
Усього за «Андерлехт» | 10 | 3 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 12 | 3 | |
«Фортуна» | 2009/10 | 10 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 11 | 1 |
Усього за «Фортуну» | 10 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 11 | 1 | |
АДО Ден Гаг | 2010/11 | 30 | 21 | 2 | 1 | 2 | 1 | 0 | 0 | 34 | 23 |
Усього за «АДО Ден Гаг» | 30 | 21 | 2 | 1 | 2 | 1 | 0 | 0 | 34 | 23 | |
«Аякс» | 2011/12 | 19 | 9 | 0 | 0 | 3 | 1 | 4 | 0 | 26 | 10 |
Усього за «Аякс» | 19 | 9 | 0 | 0 | 3 | 1 | 4 | 0 | 26 | 10 | |
«Твенте» | 2012/13 | 21 | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 | 0 | 24 | 7 |
Усього за «Твенте» | 21 | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 | 0 | 24 | 7 | |
«Волга» (НН) | 2013/14 | 7 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 7 | 0 |
Усього за «Волгу» | 7 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 7 | 0 | |
Усього за кар'єру | 293 | 80 | 2 | 1 | 23 | 8 | 36 | 10 | 354 | 102 |
Матчі й голи Буликін за молодіжну збірну Росії | ||||||
---|---|---|---|---|---|---|
№ | Дата | Місце | Суперник | Рахунок | Голи Буликіна | Змагання |
1 | 10 жовтня 1998 | «Локомотив», Москва, Росія | ![]() | 2:1 | - | Кваліфікаційні матчі Олімпійських ігор 2000 |
2 | 27 березня 1999 | Міський стадіон, Ґюмрі, Вірменія | ![]() | 2:0 | - | Кваліфікаційні матчі Олімпійських ігор 2000 |
3 | 9 червня 1999 | «Локомотив», Москва, Росія | ![]() | 3:0 | - | Кваліфікаційні матчі Олімпійських ігор 2000 |
4 | 13 листопада 1999 | «Динамо», Москва, Росія | ![]() | 0:1 | - | Кваліфікаційні матчі Олімпійських ігор 2000 |
Загалом: 4 матчі; 3 перемоги, 0 нічиїх, 1 поразка.
- Станом на 13 жовтня 2004 року
Загалом: 15 матчів / 7 голів; 6 перемог, 5 нічиїх, 4 поразки.
Збірна | Рік | Кваліфікаційні матчі ЧС | Фінальні матчі ЧС | Кваліфікаційні матчі ЧЄ | Фінальні матчі ЧЄ | Товариські матчі | Загалом | ||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Матчі | Голи | Матчі | Голи | Матчі | Голи | Матчі | Голи | Матчі | Голи | Матчі | Голи | ||
Росія | 2003 | — | — | — | — | 5 | 4 | — | — | — | — | 5 | 4 |
2004 | 3 | 1 | — | — | — | — | 3 | 1 | 4 | 1 | 10 | 3 | |
Усього за кар'єру | 3 | 1 | 0 | 0 | 5 | 4 | 3 | 1 | 4 | 1 | 15 | 7 |
- «Локомотив»
- «Андерлехт»
- «Аякс»
- Член Клубу Григорія Федотова
- Член Клубу 100 російських бомбардирів
- Найкращий російський футболіст за кордоном: 2011[65]
- Футбольний джентльмен року в Росії: 2003
- У списку 33 найкращих найкращих футболістів чемпіонату Росії: № 2 (2003)
- ↑ а б в Профіль на сайті «Збірна Росії з футболу» [Архівовано 15 жовтня 2018 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Московські студенти Вишки перемогли на турнірі з міні-футболу «Весна-2007» [Архівовано 10 червня 2015 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Теніс. Дівчата в ударі [Архівовано 1 грудня 2017 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ а б «Калинка-малинка» Дмитра Буликіна [Архівовано 9 березня 2017 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Буликін перейшов у «Динамо». Архів оригіналу за 9 лютого 2018. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ «Динамо» вимагає за Буликін 1,5 мільйона євро[недоступне посилання з лютого 2019] (рос.)
- ↑ Буликіна запрошують в Бундеслігу [Архівовано 16 червня 2007 у Wayback Machine.], «Спорт-Експрес», 14 червня 2007 року
- ↑ Дмитро Буликін підписав контракт з леверкузенським «Баєром» [Архівовано 10 лютого 2018 у Wayback Machine.] Публікація на сайті NEWSru.com от 28 августа 2007 года
- ↑ Буликін перейшов в «Андерлехт» (російська) . Чемпионат.com. Архів оригіналу за 25 серпня 2011.
- ↑ Буликін забив два м'ячі за «Андерлехт». Архів оригіналу за 29 жовтня 2008. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ «Ден Хаг» може орендувати Буликін[недоступне посилання з лютого 2019]
- ↑ Буликін відданий в оренду «Фортуні» на рік. Архів оригіналу за 2 серпня 2009. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ Буликін може продовжити кар'єру в німецькій «Фортуні». Архів оригіналу за 26 червня 2009. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ Буликін зустрівся з наставником «Фортуни». Архів оригіналу за 30 червня 2009. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ «Фортуна» закликала Буликіна поквапитися. Архів оригіналу за 1 серпня 2009. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ Буликін приступив до тренувань. Архів оригіналу за 26 січня 2010. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ Буликін забив перший гол за «Фортуну»[недоступне посилання з лютого 2019]
- ↑ Dmitri Bulykin voor één jaar naar ADO Den Haag (нідерландська) . R.S.C. Anderlecht. Архів оригіналу за 25 серпня 2011.
- ↑ Dmitry Bulykin wordt jaar gehuurd (нідерландська) . ADO Den Haag. Архів оригіналу за 25 серпня 2011.
- ↑ VVV-Venlo — ADO Den Haag FC 2:3 (нідерландська) . Voetbal International. Архів оригіналу за 25 серпня 2011.
- ↑ Topscorers Eredivisie [Архівовано 23 грудня 2010 у Wayback Machine.] (нід.)
- ↑ Ajax contracteert Dmitry Bulykin (нідерландська) . ajax.nl. Архів оригіналу за 4 лютого 2012. Процитовано 31.8.2011.
- ↑ Bulykin wil prijzenkast bij Ajax vullen (нідерландська) . ajax.nl. Архів оригіналу за 4 лютого 2012. Процитовано 31.8.2011.
- ↑ Льоріс встояв в Амстердамі. Архів оригіналу за 10 лютого 2018. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ Гол Буликіна дозволив «Аяксу» уникнути поразки в матчі з ПСВ. Архів оригіналу за 26 вересня 2011. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ Буликін забив 100-й гол у кар'єрі і вступив у «Клуб Григорія Федотова» (російська) . Чемпионат.com. Архів оригіналу за 31 травня 2012. Процитовано 20 лютого 2012.
- ↑ Буликін допоміг "Твенте" обіграти "Младу Болеслав". Архів оригіналу за 4 серпня 2012. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ Буликін: "Задоволений своїм дебютом".
- ↑ «Волга» дозаявила Буликіна. Архів оригіналу за 10 лютого 2018. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ Дмитро Буликін: «У «Волзі» мені затримують зарплату понад чотири місяці». Архів оригіналу за 10 лютого 2018. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ Сичов і Буликін покинули "Волгу". Архів оригіналу за 10 лютого 2018. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ Буликін отримав тренерську ліцензію категорії А. Архів оригіналу за 10 лютого 2018. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ Дмитро Буликін: «У майбутньому хотів би тренувати «Динамо». Архів оригіналу за 17 липня 2017. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ Дмитро Буликін: «Маю намір завершити кар'єру в Росії». Архів оригіналу за 10 лютого 2018. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ Головаш: «Буликін відразу позначив європейський напрямок продовження кар'єри». Архів оригіналу за 10 лютого 2018. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ Дмитро Буликін: «Поверненню в Нідерланди завадив ліміт на легіонерів». Архів оригіналу за 10 лютого 2018. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ РОСІЯ — ФРАНЦІЯ — 2:1 [Архівовано 5 листопада 2017 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ ВІРМЕНІЯ — РОСІЯ — 0:2 [Архівовано 28 січня 2018 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ РОСІЯ — ІСЛАНДІЯ — 3:0 [Архівовано 28 січня 2018 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ РОСІЯ — СЛОВАЧЧИНА — 0:1 [Архівовано 28 січня 2018 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ РОСІЯ — ЛЕГІОНЕРИ РФПЛ — 5:2 [Архівовано 16 вересня 2017 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ ІРЛАНДІЯ — РОСІЯ — 1:1 [Архівовано 5 серпня 2011 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ РОСІЯ — ШВЕЙЦАРІЯ — 4:1 [Архівовано 10 лютого 2018 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ РОСІЯ — ГРУЗІЯ — 3:1 [Архівовано 5 лютого 2018 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ ЯПОНІЯ (ОЛІМПІЙСЬКА) — РОСІЯ — 1:1. Архів оригіналу за 5 лютого 2018. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ «СІМІДЗУ-С-ПАЛС» — РОСІЯ — 1:1. Архів оригіналу за 9 лютого 2018. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ РОСІЯ — ЛЕГІОНЕРИ РФПЛ — 3:1. Архів оригіналу за 19 лютого 2018. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ ГРЕЦІЯ — РОСІЯ — 1:2 [Архівовано 1 лютого 2018 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ ПОРТУГАЛІЯ — РОСІЯ — 7:1 [Архівовано 29 січня 2018 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Дмитро Буликін — у «Локо». Офіційний сайт ФК «Локомотив» (Москва). 14.06.2017. Архів оригіналу за 18 червня 2017. Процитовано 15 червня 2017 року.
- ↑ Дмитро Буликін. Архів оригіналу за 10 лютого 2018. Процитовано 9 лютого 2018.
- ↑ На бумаге наши похуже [Архівовано 10 лютого 2018 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Сичов вдарив по ... жіночій статі [Архівовано 11 лютого 2018 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ В особистому житті Буликіна назрівають зміни[недоступне посилання з лютого 2019] (рос.)
- ↑ Оксана Купцова (подруга Буликін): Зйомка - клас! [Архівовано 10 лютого 2018 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Буликін став батьком [Архівовано 23 грудня 2007 у Wayback Machine.], «Спорт-експрес», 20 грудня 2007 року
- ↑ Сто до одного, РТР (2000) Радянський спорт і Спортсмени[недоступне посилання з лютого 2019] (рос.)
- ↑ Reflex Non stop на YouTube
- ↑ Пристрасті навколо Пеле[недоступне посилання з лютого 2019] (рос.)
- ↑ а б Дмитро Буликін: «Взагалі-то рукавиці я носив тільки в дитинстві» (російська) . Sports.ru. Архів оригіналу за 4 лютого 2012. Процитовано 19 листопада 2011.
- ↑ Відмінний захист нападників [Архівовано 18 червня 2007 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Дмитро Буликін на Кинопоиске [Архівовано 10 березня 2009 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Буликін: з іншим агентом поїхав би в Європу раніше (російська) . Чемпионат.com. Архів оригіналу за 4 лютого 2012. Процитовано 19 листопада 2011.
- ↑ Булыкин: перед первым прыжком с парашютом были небольшие сомнения (російська) . Чемпионат.com. Архів оригіналу за 24 червня 2012. Процитовано 31 травня 2012.
- ↑ Буликін визнаний найкращим російським футболістом, який грає за кордоном. Архів оригіналу за 4 березня 2016. Процитовано 10 лютого 2018.
- Буликін Дмитро Олегович на сайті ФІФА (англ.)
- Буликін Дмитро Олегович на сайті National-Football-Teams.com (англ.)
- Профіль футболіста на сайті soccerway.com (англ.) (нім.)
- Буликін Дмитро Олегович на сайті transfermarkt.com (англ.)
- Буликін Дмитро Олегович на сайті worldfootball.net (англ.) (нім.) (фр.) (ісп.) (порт.) (італ.) (нід.) (пол.)
- Буликін Дмитро Олегович на сайті PlaymakerStats.com (англ.)
- Буликін Дмитро Олегович на сайті fussballdaten.de (нім.)
- Профіль футболіста на сайті FootballFacts.ru (рос.)
- Профіль гравця [Архівовано 11 лютого 2018 у Wayback Machine.] на сайті soccerpunter.com
- Профіль гравця [Архівовано 11 лютого 2018 у Wayback Machine.] на сайті footballdatabase.eu
- Профіль гравця [Архівовано 15 жовтня 2018 у Wayback Machine.] на сайті «Збірна Росії з футболу»
- Профіль гравця на офіційному сайті «АДО Ден Гаг»
- Профіль гравця [Архівовано 11 лютого 2018 у Wayback Machine.] на сайті leverkusen.com
- Профіль гравця [Архівовано 11 лютого 2018 у Wayback Machine.] на сайті resultados.as.com
- Профіль гравця[недоступне посилання з червня 2019] на сайті btm.touch-line.com
- Профіль гравця [Архівовано 11 лютого 2018 у Wayback Machine.] на сайті eu-football.ru
- Профіль гравця [Архівовано 11 лютого 2018 у Wayback Machine.] на сайті sportbox.ru
- Профіль гравця [Архівовано 11 лютого 2018 у Wayback Machine.] на сайті rfpl.org
- Профіль гравця [Архівовано 23 січня 2018 у Wayback Machine.] на сайті bombarder.narod.ru
- Профіль гравця [Архівовано 16 липня 2017 у Wayback Machine.] на сайті sports.ru
- Профіль гравця [Архівовано 29 червня 2017 у Wayback Machine.] на сайті russtrikers.ru
|
|