Ушаков Микола Миколайович — Вікіпедія
Ушаков Микола Миколайович | ||||
---|---|---|---|---|
рос. Ушаков Николай Николаевич | ||||
![]() | ||||
Народився | 25 травня (6 червня) 1899 або 6 червня 1899[1] Ростов, Ярославська губернія, Російська імперія | |||
Помер | 17 листопада 1973[1] (74 роки) Київ, Українська РСР, СРСР | |||
Поховання | Байкове кладовище | |||
Країна | ![]() ![]() | |||
Діяльність | письменник, поет, перекладач | |||
Alma mater | Перша київська гімназія і Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана (1924) | |||
Заклад | Кіностудія ім. О. Довженка | |||
Мова творів | російська | |||
Жанр | критика | |||
Членство | СП СРСР | |||
Автограф | ||||
Нагороди | ||||
| ||||
Мико́ла Микола́йович Ушако́в (рос. Николай Николаевич Ушаков; 6 червня 1899, Ростов — 17 листопада 1973, Київ) — російський радянський поет і письменник, писав у стилі соцреалізму.
Народився 25 травня [6 червня] 1899 року в місті Ростові (нині Ярославська область Росії). Дитинство провів на Ярославщині, де жив у маєтку бабусі. У чотири роки осиротів. Коли йому було дев'ять років, дідусь відвіз його до Києва та віддав на навчання до Першої київської гімназії. 1924 року закінчив юридичний факультет Інституту народного господарства.
Працював на Київській кіностудії художніх фільмів та у пресі[2]. З 1957 по 1973 рік мешкав у Києві в будинку на вулиці Михайла Коцюбинського, № 2. Помер в Києві 17 листопада 1973 року. Похований у Києві на Байковому кладовищі (ділянка № 1[3]). 1978 року на могилі встановлений пам'ятник — мармурова стела із двох блоків, розташованих під кутом один до одного, що символізує розгорнуту книгу (архітектор Н. Д. Подгородецький)[4].
1923 року дебютував поезіями у київській газеті «Пролетарская правда». З часом почав друкуватися у Москві в «Комсомольской правде», «Октябре», «Молодой гвардии», «Красной нові», «Новом мире». Окремими виданнями вийшли збірки поезій:
- «Весна республики» (1927);
- «Виола на воле» (1928);
- «Лето» (1928);
- «Самое простое» (1931);
- «Скорый поезд» (1931);
- «Сказанье старых времён» (1931);
- «30 стихотворений» (1931);
- «Горячий цех» (1933);
- «Повести. Пятая книга стихов» (1933);
- «Календарь» (1933);
- «Мир для нас» (1935);
- «Киев» (1936);
- «Земляки» (1937);
- «Путешествия» (1940);
- «Восток и Запад» (1941);
- «Единство» (1941);
- «Правое дело» (1942);
- «Мы будем жить» (1944);
- «Летопись» (1946);
- «Северное сияние» (1947);
- «Новые путешествия» (1948);
- «Единство» (1951);
- «Вершины перед нами» (1951);
- «Свежий вечер» (1955);
- «Год за годом» (1956);
- «Веснодворец» (1962);
- «Есть такая сторона» (1965);
- «И новый день, и век иной» (1967);
- «Теодолит» (1967);
- «Я рифмы не боюсь глагольной» (1970);
- «75» (1971);
- «Мои глаза» (1972);
- «Мой век» (1973);
- посмертні видання
- «Сочинения» в 2-х томах (1979);
- «Стихотворения и поэмы» (1980).
- прозові твори
- «Повесть быстротекущих лет» (1960, ліричні нариси про Київ);
- «Вдоль горячего асфальта» (1965, роман).
- критика
- «Узнаю тебя, жизнь!» Статьи. (Київ: Радянський письменник, 1958);
- «Состязание в поэзии». Разведка спором. Воспоминания. Портреты. Характеристики. Теория поэзии. Искусство перевода. (Київ: Днiпро, 1969).
Автор статей з перекладу лірики Тараса Шевченка:
- «Про переклад Шевченкового вірша розміром оригіналу» (НШК 4);
- «Полум'яна творчість Кобзаря» (Літературна газета. 1959. 10 березня);
- «Переклад творів Т. Г. Шевченка» (Советская Украина. 1961. № 12);
- «На передньому краї історії» (Литературная газета. 1961. 9 марта);
- «Російський поетичний переклад творів Шевченка» (НШК 10);
- «Новаторство і традиція» (Літературна Україна. 1962. 25 вересня)[5].
- переклади українською
Багато перекладів з Миколи Ушакова зробили Марко Вороний і Максим Рильський[6]:
- «Влітку» (збірка віршів). Переклад з російської: Марко Вороний. Київ: Культура. 1928;
- «У полі на волі» (збірка віршів). Переклад з російської: Марко Вороний. Київ: Культура. 1928;
- «Швидкий поїзд» (збірка віршів). Переклад з російської: Марко Вороний; малюнки: Б. Єрмоленко. Київ: Культура, 1931;
- «Вибрані поезії». Переклад з російської за редакцією Максима Рильського; серед перекладачів Павло Тичина та інші. Київ: Держлітвидав, 1939;
- «Поезії». Переклад з російської: Любомир Дмитренко. Київ: Молодь, 1974;
- «Повість швидкоплинних літ: київський літопис». Переклад з російської та вступна стаття: Л. Кореневич; художник: В. Лопарєва. Київ: Обереги, 2004 (Бібліотека українського раритету).
Найвідоміший вірш — «Вино», українською мовою переклав Дмитро Фальківський (уперше надруковано в № 17 журналу «Глобус» за 1927 рік).
Крім низки збірок поезій і прозових творів в офіційному дусі, перекладав російською мовою твори Івана Франка, Лесю Українку, Михайла Коцюбинського, Павла Грабовського, Леоніда Глібова, Павла Тичини, Максима Рильського, Володимира Сосюри, Миколи Бажана, Андрія Малишка, Василя Симоненка, Бориса Олійника, Дмитра Павличка, Андрія Головка, Олеся Гончара; редактор російських видань творів Михайла Коцюбинського (1951).
Починаючи з 1938 року переклав понад 40 віршів Тараса Шевченка, серед них «Заповіт», «Минають дні, минають ночі...», «Садок вишневий коло хати», «— Чого ти ходиш на могилу?», «Рано-вранці новобранці», «У тієї Катерини», «У Бога за дверми лежала сокира», «І небо невмите, і заспані хвилі», «Коло гаю в чистім полі», «Не так тії вороги…», «Ми вкупочці колись росли…», «Готово! Парус розпустили…», «Я не нездужаю, нівроку», «Лічу в неволі дні і ночі» (Радуга. 1963. № 3) тощо. Разом із Максимом Рильським редагував перше повне видання «Кобзаря» російською мовою (1939), як редактор і перекладач працював над 5-томним зібранням творів Тараса Шевченка 1948—1949 та вибраними творами поета російською мовою (1939, 1949—1956)[5].
Перекладав також із узбецької і лезгинської мов[7].
- Нагороджений орденами Леніна (1967), Трудового Червоного Прапора (1959), «Знак Пошани», а також медалями[8];
- Державна премія УРСР імені Тараса Шевченка (1973; за збірки поезій «Мои глаза», «Я рифмы не боюсь глагольной» і багаторічну плідну діяльність у галузі перекладів з української літератури)[2].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/0/06/%D0%9C%D0%B5%D0%BC%D0%BE%D1%80%D1%96%D0%B0%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B0_%D0%B4%D0%BE%D1%88%D0%BA%D0%B0_%D0%9C%D0%B8%D0%BA%D0%BE%D0%BB%D1%96_%D0%A3%D1%88%D0%B0%D0%BA%D0%BE%D0%B2%D1%83_%28%D0%9A%D0%B8%D1%97%D0%B2%29.jpg/253px-%D0%9C%D0%B5%D0%BC%D0%BE%D1%80%D1%96%D0%B0%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B0_%D0%B4%D0%BE%D1%88%D0%BA%D0%B0_%D0%9C%D0%B8%D0%BA%D0%BE%D0%BB%D1%96_%D0%A3%D1%88%D0%B0%D0%BA%D0%BE%D0%B2%D1%83_%28%D0%9A%D0%B8%D1%97%D0%B2%29.jpg)
- 1974 року його ім'ям названо вулицю в Ленінградському районі Києва[4];
- 1975 року на фасаді будинку по вулиці Михайла Коцюбинського, № 2 у Києві, де мешкав письменник, встановлено бронзову меморіальну дошку з його барельєфом (скульптор Іда Копайгоренко, архітектор Анатолій Ігнащенко)[4];
- 1995 року заснована Премія імені Миколи Ушакова, яка присуджується Національною спілкою письменників України за найкращу книгу поезій російськомовним авторам.
- ↑ а б Русская литература XX века. Прозаики, поэты, драматурги / под ред. Н. Н. Скатов — 2005. — С. 553–555. — ISBN 5-94848-307-X
- ↑ а б Ушаков Микола Миколайович / Комітет з Національної премії України імені Тараса Шевченка.
- ↑ Віктор Жадько. Некрополь на Байковій горі: Літературно-публіцистичне видання. — Київ : ПП «Видавництво «Фенікс», 2008. — С. 267. — ISBN 978-966-8567-13-1.
- ↑ а б в Київ: Енциклопедичний довідник, 1981.
- ↑ а б Шевченківська енциклопедія, 2015, Т. 6.
- ↑ Коломієць Л. Український художній переклад та перекладачі 1920-30-х років. Вінниця: Нова Книга. 2015. 360 стор.: сторінки 264—266 ISBN 978-966-382-574-8
- ↑ Писатели Советской Украины, 1960, с. 505.
- ↑ Ушаков Николай Николаевич / Ярославль (рос.)
- Николай Ушаков // Писатели Советской Украины / Олег Килимник. — Київ : Радянський письменник, 1960. — С. 504—505. (рос.);
- Микола Ушаков // Письменники Радянської України : біобібліографічний довідник / упоряд. Олег Килимник. — К. : Радянський письменник, 1960. — 580 с., С. 504—505;
- Ушаков Микола Миколайович // Український радянський енциклопедичний словник : [у 3 т.] / гол. ред. М. П. Бажан. — 1-ше вид. — К. : Голов. ред. УРЕ АН УРСР, 1968. — Т. 3 : Плюс — Ь. — С. 604.;
- Ушаков Микола Миколайович // Шевченківський словник. Том 2 / Інститут літератури імені Т. Г. Шевченка Академії Наук УРСР. — Київ : Головна редакція УРЕ, 1977., С. 298;
- Ушаков Николай Николаевич // Большая советская энциклопедия : у 30 т. / гл. ред. А. М. Прохоров. — 3-е изд. — М. : «Советская энциклопедия», 1969—1978. (рос.).;
- Ушаков Микола // Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1980. — Кн. 2, [т. 9] : Тимошенко — Хмельницький Богдан. — ISBN 5-7707-4049-3.;
- Ушакову М. М. меморіальна дошка // Київ: Енциклопедичний довідник / А. В. Кудрицький. — Київ : Головна редакція Української радянської енциклопедії, 1981. — С. 647.;
- Ушаков Микола Миколайович // Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1984. — Т. 11, кн. 2 : Українська Радянська Соціалістична Республіка. — С. 520.;
- Ушаков Николай Николаевич // Литературный энциклопедический словарь / под общ. ред. В. М. Кожевникова и П. О. Николаева. — Москва : Советская энциклопедия, 1987. — С. 719.(рос.);
- Ушаков Микола Миколайович // Шевченківська енциклопедія : у 6 т. / Гол. ред. М. Г. Жулинський. — Київ : Ін-т літератури ім. Т. Г. Шевченка, 2015. — Т. 6: Т—Я. — С. 463—464.